Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» про визнання договорів розірваними та такими, які вчинено під впливом помилки та обману, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з власника паркомісця НОМЕР_1, яким є ОСОБА_1, на користь ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 30332,48 гривень - основного боргу, інфляційної складової боргу - 22559,19 гривень, річних - 3236,05 гривні, пені - 28675,9 гривень, судового збору - 1378,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» та власником парко місця НОМЕР_1, яким є ОСОБА_1 було укладено договір надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території за адресою м. Київ, вул. Ю. Шумського, 1. Відповідно до умов договору позивач забезпечує надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а замовник забезпечує своєчасну оплату цих послуг. Вартість послуг відповідно до умов договору та наказу № 12/4 від 31 травня 2014 року складає 385 гривень. Відповідно до п. 2.1. договору відповідач оплачує надані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Таким чином, за період з 10 жовтня 2007 року по 30 червня 2016 року в результаті несплати за належним чином надані послуги, передбачені договором, за відповідачем утворився борг в розмірі 30332,48 гривень. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку становить 22559,19 гривень. Розмір 3 відсотків річних з простроченої суми відповідно до розрахунку становить 3236,05 гривень. Пеня відповідно до розрахунку становить 28675,9 гривень.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, 23 вересня 2016 року відповідачем ОСОБА_1 до суду було подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» про визнання договорів розірваними та такими, які вчинено під впливом помилки та обману, який ухвалою суду від 23 вересня 2016 року, без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом.

Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить суд: визнати договір розірваним, а зобов'язання припиненими.

Свої заявлені зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 жовтня 2007 року між відповідачем та нею були укладені договори НОМЕР_1-П1 та №55-П1 щодо надання послуг з утримання двох паркінгів (машиномісць), які належать їй на праві спільної сумісної власності згідно з договорами купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року. Вищевказане нерухоме майно знаходиться в підземному паркінгу у складі 59 машиномісць і будувалося за рахунок як її грошових коштів, так і інших власників. Ризик інвестування підсилився абсолютною незахищеністю інвесторів та абсолютною відсутністю будь-якої відповідальності продавця: затримка будівництва, перевищення вартості нерухомості, затримка вводу в експлуатацію і т. д., все вищевказане надало змогу продавцю бути повноцінним володарем ситуації і диктувати умови, на які змушені були погодитися майбутні власники, в тому числі і вона. Так, 15 січня 2007 року в обмін на дозвіл паркувати автомобіль на місці, яке є її власністю, організація продавця з назвою ТОВ «Акважитлосервіс» укладає з нею договір про надання послуг з прибирання її квартири в розмірі 240 гривень на місяць, і тим самим додатково цинічно заробляє на ній кошти, оскільки машиномісця не поспішає вводити в експлуатацію. За вказаним договором нею сплачено 1800 гривень. Додатковою угодою №1 від 09 жовтня 2007 року вищевказаний договір припинено з 10 жовтня 2007 року за згодою сторін без будь-яких претензій одна до одної. 10 жовтня 2007 року обов'язковою умовою укладання з продавцем договорів купівлі-продажу двох машиномісць є підписання в імперативному порядку договорів за №44-П1 та №55-П1 про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої території. Послуги, які пропонувало їй підприємство продавця щодо прибирання приміщень її не цікавило, оскільки в зазначеному місці знаходився її автомобіль і, як власник, вона мала намір укладати договір щодо охорони майна і практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності транспортного засобу, запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого доступу до нього, з відповідним персоналом охорони та пропускним режимом. На її побажання товариство повідомило, що саме охоронні послуги вони і будуть надавати, мають у штаті персонал з відповідною кваліфікацією, але, оскільки на даний час вони офіційно не одержали відповідну охоронну ліцензію, предмет договору буде удаваним, фіктивним. Таким чином, між ними, фактично, був укладений договір щодо надання послуг по охороні майна - з боку товариства, а вона зобов'язувалася вчасно сплачувати ці послуги в розмірі 120 гривень на місяць, (п. 1.2. договорів). Як виявилося, відповідач ввів її в оману щодо охорони майна і грубо не виконував навіть прийнятих на себе зобов'язань: відсутністю кваліфікованого персоналу ( охоронцями працювали чоловіки сумнівної зовнішності у віці 60 років, з різних місць України - відповідні трудові договори можна витребували у товариства для підтвердження означеного); відсутністю пропускного режиму, шлагбаума, (абсолютно незрозуміло, що мав на увазі відповідач під «послугами паркування», оскільки зазначені машиномісця розміщені у визначеному місці, кожний власник обізнаний щодо місця розміщення свого транспортного засобу, а відповідач зобов'язаний був встановити у межах об'єкту порядок, який забезпечується комплексом організаційно-правових та інженерно-технічних заходів, що здійснюються з метою виключення можливості безконтрольного переміщення осіб, транспортних засобів і майна на об'єкти та з об'єктів охорони; відсутні будь-які технічні засоби (прилади, обладнання тощо), що використовуються для виявлення, оповіщення і попередження про наявність небезпеки для життя людей та/або майна. Крім того, технічна несправність вхідних воріт, які, як правило, не закривалися не тільки вдень, але й вночі призводили до краж майна (велосипеди, самокати), освітлення було неналежне. На усні зауваження та претензії керівництво рапортувало, що немає коштів, все дуже дорого, збільшувало свій штат і, в односторонньому порядку, всупереч умовам договору щодо внесення будь-яких змін до договорів лише за взаємною згодою(п.8.2.) , приписам статті 525, 526 ЦК України, збільшує плату в розмірі 250 гривень та наказом №12/1 від 31 травня 2014 року в розмірі 385,0 гривень за одне машиномісце?! 14 травня 2012 року нею направлена скарга на ім'я Інспекції з питань захисту прав споживачів на бездіяльність та неналежне надання навіть тих послуг, які зазначені в договорах; 13 червня 2012 року за №850/М-850-12/1 фахівцями інспекції за результатами перевірки товариства притягнуто до адміністративної відповідальності керівника товариства ОСОБА_2 З огляду на вищевикладене, на підставі статті 19 Конституції України щодо принципу, за яким ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, ч. 3 статті 3, статті 203, статті 627 Цивільного кодексу України щодо вільного виявлення на вчинення правочину та вільного вибору контрагента договору, ч. 3 статті 509 вищевказаного кодексу щодо засад добросовісності, розумності та справедливості зобов'язання, статті 651, 652 ЦК України нею, на виконання умов укладеного договору щодо права на розірвання за наявності повідомлення другої сторони за місяць до закінчення календарного року, (п.8.1.договорів) 01 грудня 2010 року направлено заяву щодо розірвання вищевказаних договорів з відповідним рекомендованим повідомленням про вручення товариству 10 січня 2011 року. З означеного часу, тобто з 2011 року, на підставі статті 651, 653, Цивільного кодексу України зобов'язання сторін припинилися! Крім того, додатково, 25 жовтня 2012 року своєю заявою з рекомендованим повідомленням вона знову повідомляла щодо припинення дії договорів і її відмови від надання послуг з боку товариства. Вищевказаний лист товариство свідомо не одержало, не дивлячись на те, що юридичну і фактичну адресу свого місцезнаходження не змінило. 25 липня 2013 року за вхідним №63 товариство особисто реєструє її повідомлення щодо припинення дії договорів та безпідставності їх вимог щодо оплат. Варто зауважити щодо підміни поняття «надання послуг» з боку відповідача, який нічого не спроможний виконувати сам, а тільки збирає кошти з власників, переводить їх на рахунки спеціалізованих організацій по наданню послуг з відповідною маржою собі на кишеню! Хижацька організація!

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, додаткових поясненнях, просив первісний позов задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, просила зустрічний позов задовольнити. Зазначила, що зміна договору, укладеного між нею та ТОВ «Акважитлосервіс» в односторонньому порядку не передбачена, будь-якого обов'язку укладення договору немає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Акважитлосервіс» було укладено договір НОМЕР_1-П1 про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території.

Відповідно до п. 1.2. Розділу 1 договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить з ПДВ - 120 гривень.

Згідно п. 2.1. Розділу 2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим в розмірі, передбаченому п. 1.2. договору.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2007 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКВАПАРК» та ОСОБА_1, ТОВ «АКВАПАРК» продало, а ОСОБА_1 купило належне на праві приватної власності машиномісце НОМЕР_1 в підземному паркінгу будинку № 1 по вулиці Шумського Юрія в місті Києві.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач за первісним позовом ТОВ «Акважитлосервіс» посилається на норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, при цьому вважає, що ТОВ «Акважитлосервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі відповідних договорів укладених з власниками житлових і нежитлових приміщень будинку, а тому має всі права і обов'язки виконавця, передбачені ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

В той же час, суд не може погодитися з твердженнями позивача за первісним позовом щодо поширення на спірні правовідносини норм чинного законодавства, що регулюють питання надання житлово-комунальних послуг, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Як вбачається з умов укладеного між сторонами спірного договору, предметом останнього є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території, а саме: прибирання приміщень паркінгу та прилеглої території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішніх мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, послуги паркувальника, у паркінгу № 1 по вул. Шумського, 1, а замовником - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Таким чином, сторонами договору було погоджено, що ТОВ «Акважитлосервіс» надає власнику паркомісця лише послуги з його утримання та утримання прилеглої території (прибирання, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування мереж, освітлення та опалення паркінгу, поточний ремонт, вивезення побутових відходів), що свідчить, що спірний договір, укладений між сторонами, є договором про надання послуг, враховуючи те, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні: холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, установленому законодавством.

Відповідно до ст.ст.901, 902, 903, 905 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто чи, за умовами договору, має право покласти виконання договору на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншим нормативно-правовим актом.

Вказані обставини свідчать про виникнення між сторонами зобов'язально-договірних відносин, що регулюються Цивільним кодексом України. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Акважитлосервіс» у спірних правовідносинах виступає у якості виконавця договору, а не виконавця житлово-комунальних послуг, яким за нормами ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості наданих послуг, наданого стороною позивача за первісним позовом ТОВ «Акважитлосервіс», останнім за обслуговування паркінгу за умовами укладеного між ним та ОСОБА_1 договору, було встановлено плату в різні періоди часу закінчуючи червнем 2016 року у розмірах 300 гривень, 250 гривень, 385 гривень, в той час як умовами спірного договору обумовлено розмір щомісячної плати у розмірі 120 гривень з ПДВ. При цьому, наданий ТОВ «Акважитлосервіс» наказ № 12/1 від 31 травня 2014 року, про затвердження кошторису згідно розрахунку на послуги з утримання паркінгу № 1 на 59 машиномісць за адресою: вул. Ю. Шумського, 1 - 385,00 гривень за одне машиномісце, не може слугувати належним підтвердженням зміни розміру щомісячної плати, оскільки будь-яких додаткових угод щодо вказаних підстав укладено не було, що свідчить про безпідставність нарахування заборгованості в розрізі змінених щомісячних плат.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, то вказані зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги позивач за зустрічним позовом посилалася на те, що ТОВ «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» під час укладення договорів про надання послуг з утримання паркінгу та прилеглої до нього території ввів її в оману, оскільки предмет договору між сторонами було обумовлено інший та погоджено, що насправді їй будуть надаватися послуги з охорони паркінгу, оскільки послуги з прибирання, паркування їй були абсолютно непотрібні. При цьому, позивач за зустрічним позовом зазначила, що ТОВ «Акважитлосервіс» змінювалися в односторонньому порядку розцінки за надання таких послуг, у зв'язку з чим вона направляла їм відповідні листи щодо розірвання договорів.

Таким чином, з вказаних відомостей вбачається, що, на думку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1, істотними порушення договору з боку ТОВ «Акважитлосервіс» є неналежна організація охоронних послуг, які їй мали надаватися та підвищення розміру плати за надані послуги, у зв'язку з чим, в подальшому, 01 грудня 2010 року нею на адресу ТОВ «Акважитлосервіс» було направлено лист про розірвання укладених договорів.

Відповідно до п. 8.1. Розділу 8 спірного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2007 року вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну жодна із сторін не заявить про намір розірвати цей договір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно 01 грудня 2010 року на адресу ТОВ «Акважитлосервіс» було направлено заяву про розірвання спірного договору з 01 січня 2011 року, яке було отримано ТОВ «Акважитлосервіс» 10 січня 2011 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 скористалася правом розірвати спірний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Як вбачається із заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, остання просить суд ухвалити рішення щодо визнання договору розірваним, а зобов'язання припиненими. В той же час, позивачем за зустрічним позовом не конкретизовано найменування договору, який позивач просить розірвати, не визначено часу, з якого договір має бути розірвано, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених зустрічних позовних вимог в цій частині, враховуючи те, що правом уточнення заявлених зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом не скористалася.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом наголошено на введення її в оману під час укладення спірного договору, у зв'язку з чим між сторонами укладено фіктивний, помилковий правочин. Разом з тим, вказані обставини щодо фіктивності та введення в оману одну із сторін щодо правочину, який було вчинено між сторонами, передбачає правові наслідки у вигляді визнання правочину недійсним в порядку, передбаченому ст.ст. 229, 230, 234 Цивільного кодексу України. Також, в розрізі даного спору судом не вбачається підстав для розгляду питання про розірвання договору № 55-П1 від 10 жовтня 2007 року, оскільки вказаний договір не був предметом спору, заявленого у первісному позові.

Щодо заявленої позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності, то остання не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено факту розірвання спірного договору, у зв'язку з чим застосування трирічного строку позовної давності за заявленими ТОВ «Акважитлосервіс» вимогами не представляється за можливе.

У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази в розрізі заявлених сторонами вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» про визнання договорів розірваними та такими, які вчинено під впливом помилки та обману.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 651, 901, 902, 903, 905 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 27, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАЖИТЛОСЕРВІС» про визнання договорів розірваними та такими, які вчинено під впливом помилки та обману - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: