Справа № 755/3770/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_8 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 15000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн., що є предметом позову.

Представник позивача Зибалова Т.А. в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи позивач повідомлений належним чином, представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсунуть, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що дійсно 08 вересня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував відповідач, та автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував водій ОСОБА_4. Відповідач визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, що підтверджується постановою Дарницького районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року. Після аварії відповідач негайно повідомив по телефону страхову компанію, очікував на приїзд аварійного комісара, який не прибув на місце пригоди. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, відповідач був вимушений звернутись за медичної допомогою та перебував на амбулаторному лікуванні в період з 09.09.2014 року по 11.09.2014 року, що підтверджується виписками з медичної карти, а після одужання звернувся до страховика з письмовою заявою про повідомлення про страховий випадок та поважні причини неможливості своєчасно звернутись до страховика з письмовим повідомлення. Відповідач вважає, що позивачем безпідставно пред'явлено вимоги про відшкодування виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування, оскільки дотримався вимог закону та вжив всіх заходів для належного та своєчасного повідомлення страховика про страховий випадок.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позов відмовити з підстав, наведених відповідачем в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, на підставі постанови Дарницького районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 425,00 грн. (а.с.8)

Як встановлено судом у мотивувальній частині постанови суду: « ОСОБА_6 08.09.2014 року о 21 год.45 хв., керуючи автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, по проспекту Бажана в м. Києві, на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу автомобілю «Рено», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, а сам виїжджав з другорядної дороги та допустив зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів».

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2120211. (а.с.4)

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

10 вересня 2014 ОСОБА_4 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» з повідомленням про страховий випадок, який мав місце 08 вересня 2014 року, за участю забезпеченого транспортного засобу - легкового автомобіля «Мітсубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_6. (а.с.9)

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 05 листопада 2014 року Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» складено Страховий акт №ЦО-50829-АІ--2120211 про виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_7, власнику транспортного засобу - автомобіля «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, в розмірі 15000,00 грн. (а.с. 20-21)

На підставі страхового акту, Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» перерахувало ОСОБА_7 в рахунок виплату страхового відшкодування грошові кошти в сумі 15000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11768 від 01 грудня 2014 року. (а.с.22) За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За нормою ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно із положенням ст.33 обов'язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: - дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика і не вжив заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищезазначене, правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, ці обставини зафіксовані правоохоронними органами, відповідач як особа, винна у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 вересня 2014 року, притягнутий до адміністративної відповідальності, при цьому позивач визнав страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій особі.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа № 6-284цс15), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Аналізуючи матеріали справи та зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню, оскільки відповідач протягом трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди письмово не звернувся до страховика Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», оскільки за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, вимушений був звернутись за медичної допомогою та перебував на амбулаторному лікуванні в період з 09.09.2014 року по 11.09.2014 року, що підтверджується виписками з медичної карти хворого ОСОБА_6, які в копії залучено до справи (а.с.39,40), після одужання звернувся до страховика з письмовою заявою про повідомлення про страховий випадок та поважні причини неможливості своєчасно звернутись до страховика з письмовим повідомлення, заява відповідача приєднано до матеріалі справи та долучена позивачем при зверненні з цим позовом до суду (а.с.23), що дає підстави суду визнати поважними причини пропущення відповідачем строку звернення до страховика із заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди. Наведені відповідачем обставини щодо несвоєчасного звернення відповідача до страховика із письмовою заявою про настання страхового випадку, підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка пояснила, що під час дорожньої-транспортної пригоди, яка мала місце 08 вересня 2014 року, перебувала в автомобілі «Мітсубісі», державний номер НОМЕР_2, яким керував відповідач. Після зіткнення автомобілів, відповідач з місця пригоди зателефонував до страхової компанії, тривалий час очікував на приїзд аварійного комісара, який не прибував на місце пригоди. Після аварії стан здоров'я відповідача погіршився, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись за медичної допомогою, тому лише після одужання відповідач разом зі свідком особисто приїздили до страхової компанії з метою подання письмової заяви до страховика, яка була оформлена в приміщенні страхової компанії власноручно свідком та є ідентичної заяві, яка містися в матеріалах цивільної справи (а.с.23) та була пред'явлена судом для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди в порядку регресу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом відмовлено у задоволені позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.3, 14, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 15, 22, 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.1, 4, 10, 11, 56, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я