АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/3174/2016 головуючий у 1-й інстанції: Миколаєць І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ "АКБ "Київ" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «АКБ «Київ» Кічук О.І. звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 3 березня 2007 року між АКБ "Київ", правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Київ", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 108/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 300000 грн. та 39600 доларів США строком по 2 березня 2010 року, зі сплатою 21 % на рік в гривні і 16% на рік в іноземній валюті.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АКБ "Київ" заборгованість за кредитним договором № 108/2007 від 3 березня 2007 року в розмірі 348089 грн. 13 коп. та 43274,95 доларів США. Проте зазначене рішення ОСОБА_1 не виконував, унаслідок чого станом на 19 лютого 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 350999 грн. 59 коп. та 81401,05 доларів США.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення торгів та продажу предмета іпотеки за початковою ціною в сумі 842789 грн., яка визначена як заставна вартість предмету іпотеки в змінах та доповненнях від 25 квітня 2008 року до договору іпотеки від 3 березня 2007 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 6 листопада 2015 року позов ПАТ "АКБ "Київ" задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 108/207, укладеним між АКБ «Київ» та ОСОБА_1, у розмірі 831215 грн. 25 коп. та 60454,29 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором укладеним 3 березня 2007 року між АКБ «Київ» та ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тимошенко Л.А. зареєстрований в реєстрі за № 1856, а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 53,9 кв.м. АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 червня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 548 та зареєстровану Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 2 червня 2003 року та записану у реєстрову книгу за № д.1151-157 за реєстровим № 4564-а. Встановлено початкову вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 для її подальшої реалізації в сумі 842789 грн., яка визначена як заставна вартість предмету іпотеки в змінах та доповненнях від 25 квітня 2008 року до іпотечного договору від 3 березня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тимошенко Л.А. зареєстрований в реєстрі за № 1856, які посвідчені приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тимошенко Л.А. зареєстрований в реєстрі за № 1623. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що на час укладення договору іпотеки спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя, а тому згода співвласників майна була обов'язковою при укладенні даного договору; наявна в матеріалах справи копія заяви ОСОБА_2 про надання згоди на передачу в іпотеку квартири, в порушення ст. 131 ЦПК України, була надана позивачем до суду після початку розгляду справи по суті; також судом не досліджено оригіналу зазначеної заяви. Крім того, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції порушив права дитини, а саме ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає в спірній квартирі; також в порушення вимог ст. 35 ЦПК України суд не залучив до участі у справі Службу у справах дітей Святошинського району м. Києва.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ПАТ "АКБ "Київ" - Дяченко Є.Г. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 3 березня 2007 року між АКБ "Київ", правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Київ", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 108/2007, за умовами договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 177000 грн. зі сплатою 21 % на рік в гривні, зі строком погашення по 2 березня 2010 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 3 березня 2007 року між АКБ "Київ", правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Київ", та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно якого останній передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У пункті 4.1.4 іпотечного договору сторони погодили, що у разі невиконання іпотекодавцем умов основного зобов'язання або цього договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі. включаючи основну суму боргу (кредит) та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до основного зобов'язання, відсотки за користування кредитом, пеню та інші платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису.

Згідно пункту 5.1 іпотечного договору у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання за кредитним договором та/або умов цього договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предметі іпотеки. При цьому іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про виконання порушеного зобов'язання впродовж 30 календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги.

Іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису на цьому договорі, за рішенням судових органів або задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки (п. 5.2 іпотечного договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо на момент настання строку виконання основного зобов'язання (або відповідної його частини), воно не буде виконане повністю, а також у будь-який час (незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання) у випадку невиконання іпотекодавцем будь-яких із своїх зобов'язань, передбачених кредитним договором. При цьому, іпотекодержатедь має право звернути стягнення на весь предмет іпотеки, за своїм розсудом, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі усі вимоги, передбачені кредитним договором.

Додатковою угодою № 1 від 5 липня 2007 року сторони домовилися внести зміни до розділу І кредитного договору №108/2007 від 3 березня 2007 року та викласти його в новій реакції, за якою кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 300000 грн. строк з 3 березня 2007 року по 2 березня 2010 року (а. с. 15).

В той же день, 5 липня 2007 року зазначені зміни були внесені сторонами до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за реєстровим №1856 (а. с. 24).

25 квітня 2008 року між АКБ "Київ", правонаступником якого є ПАТ "АКБ "Київ" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 108/2007 від 3 березня 2007 року, за якою сторони погодили надання кредитодавцем позичальнику кредиту в розмірі 499980 грн. строк з 3 березня 2007 року по 2 березня 2010 року на поточні потреби наступним чином: кредит гривнях в розмірі 300000 грн.; кредит у валюті в розмірі 39600 доларів США, що становить 199980 грн. по курсу НБУ станом на 25 квітня 2008 року 5 грн. 05 коп. (а. с. 16).

Згідно пункту 1.4 додаткової угоди №2 позичальник за користування кредитом сплачує кредитодавцю 21 % на рік в гривнях та 16% на рік у валюті.

Зазначені зміни 25 квітня 2008 року були внесені сторонами до іпотечного договору на підставі змін та доповнень до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за реєстровим №1856, зі змінами та доповненнями до цього договору від 5 липня 2007 року за реєстровим №3663, (а. с. 26-27).

У пункті 1.5 змін та доповнень від 25 квітня 2008 року до іпотечного договору встановлено, що заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у розмірі 842789 грн., або у еквіваленті НБУ станом на 7 квітня 2008 року 166889 доларів США.

Згодом між сторонами була укладена Додаткова угода №3 до кредитного договору № 108/2007 від 3 березня 2007 року, на підставі якої визначені умови надання кредиту, супутні витрати, зазначений графік платежів за договором (а. с.18-19).

Як убачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором та додатковими угодами до нього позичальник виконував не належним чином, внаслідок чого рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "АКБ "Київ" заборгованість за кредитним договором № 108/2007 від 3 березня 2007 року в сумі 348089 грн.13 грн. та 43274,95 доларів США (а. с. 38-39).

Зазначене рішення ОСОБА_1 виконано не було, у зв'язку з чим станом на 19 лютого 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором № 108/2007 від 3 березня 2007 року в розмірі 350999 грн. 59 коп. та 81401,05 доларів США, з яких: 137000 грн. та 36000 дол. США - прострочена заборгованість по кредиту; 122739 грн. 76 коп. та 24154,46 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам; 1497 грн. 62 коп. та 299,83 доларів США - поточна заборгованість по відсотках за кредитом; 50005 грн. та 13140 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 39757 грн. 21 коп. та 7806,76 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

За змістом ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-61цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин суд першої інстанції у повному обсязі встановивши обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, яка утворилася у зв'язку з невиконанням позичальником належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому звернення стягнення на вказане майно порушує права ОСОБА_2 як співвласника спірної квартири, суд до уваги не приймає.

Відповідно до положень ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Частинами 1, 3 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Також згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Відповідно до нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_2 надала свою згоду чоловікові ОСОБА_1 на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , набуту ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за ціну та на умовах на його розсуд (а. с. 84).

Враховуючи, що ОСОБА_2, як співвласник спірної квартири, надала нотаріально завірену згоду на передачу майна в іпотеку, кредитор має право вимагати звернення стягнення на майно у зв'язку з порушенням боржником виконання основного зобов'язання.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи оригіналу нотаріально засвідченої згоди також підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У матеріалах справи відсутнє клопотання ОСОБА_2 про витребування у позивача оригіналу поданої ним нотаріально засвідченої згоди, обставини, пов'язані з наданням такої згоди в суді першої інстанції сторонами не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на майно порушує права дитини, а саме ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає в спірній квартирі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як убачається з довідки форми №3 комунального підприємства з утримання житлового фонду Святошинського району міста Києва ЄРЦ філія №806 від 29 вересня 2012 року № 1528, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований в спірній квартирі 17 липня 2012 року, натомість договір іпотеки був укладений між банком та ОСОБА_1 3 березня 2007 року (а. с. 40).

З огляду на викладене звернення на предмет іпотеки не порушує права ОСОБА_6, оскільки останній на час укладення договору іпотеки не був зареєстрований у спірній квартирі та не мав на неї будь-яких прав.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

Л.Д.Поливач