Справа № 152/1077/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 серпня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Коновальчука О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Пасинкіської сільської радиШаргородського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3,

у с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько - ОСОБА_4, який по день смерті проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1 Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема із житлового будинку. Спадкоємцем зазначеного майна є позивач, оскільки спадкодавець за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу.

Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок і на цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, а він бажає успадкувати будинок, позивач просить визнати за собоюправо власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 54,7 м кв., у тому числі житловою площею 48,8 м кв., допоміжною площею 5,9 м кв.; літню кухню літера «Б»; погріб літера «Б1»; гараж літера «б»; сарай літера «В»; сарай літера «Г»; огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька - ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві.

Представник відповідача - Пасинківської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте від сільського голови Бромірського С. до суду надійшла заява, у якій він просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_4, що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається, зокрема із житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті ОСОБА_4 є позивач, оскільки спадкодавець за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу(а.с. 13).

Позивач оформив частину спадкового майна, що підтверджується копією спадкової справи № 175/14 до майна померлого ОСОБА_4 (а.с. 51-87).

З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 позивач звернувся до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 травня 2016 року № 1100/02-31 (а.с. 41).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1258 та статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_4 Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк протягом шести місяців після відкриття спадщини позивач подав відповідну заяву нотаріусу, а останній завів спадкову справу до майна померлого ОСОБА_4 і оформив у спадщину частину спадкового майна.

Проте, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 позивач не може, через відсутність у нього правовстановлюючого документа.

Разом із тим, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_4

Так, згідно із даними погосподарських книг за 1974-2013 роки ОСОБА_4 зазначений головою двору (а.с. 19-36).

Із рішення Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької областівід 5 січня 1994 року вбачається, що ОСОБА_4 передавалась у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.17).

Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 19 травня 2016 року № 159, на ім'я ОСОБА_4 житловий будинок у АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с. 18).

Відповідно до довідки виконкому Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 20 травня 2016 року № 439 житловий будинок у АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на підставі рішення (а.с. 15).

Із технічного паспорта, виготовленого 25 травня 2016 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 54,7 м кв., у тому числі житловою площею 48,8 м кв., допоміжною площею 5,9 м кв.; літньої кухні літера «Б»; погрібу літера «Б1»; гаражу літера «б»; сараю літера «В»; сараю літера «Г»; огорожі «1-3» (а.с. 37, 38).

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з пунктом 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених, ЦСУ СССР 13.04.1979 №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Відповідно до пункту 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Отже, у 1965-1975 роках, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 та належного ОСОБА_4, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_4 його право власності на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 54,7 м кв., у тому числі житловою площею 48,8 м кв., допоміжною площею 5,9 м кв.; літню кухню літера «Б»; погріб літера «Б1»; гараж літера «б»; сарай літера «В»; сарай літера «Г»; огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька - ОСОБА_4.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий