Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції про визнання недійсним актів суб'єкта владних повноважень, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції в якому просив: визнати недійсними та скасувати акти на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2, видані відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі яких право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 та площею 0,2495 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, належить ОСОБА_8; визнати недійсною та скасувати здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності ОСОБА_8 на вищевказані земельні ділянки; визнати недійсними та скасувати Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2015 року серія НОМЕР_5 та серія НОМЕР_6, видані Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі яких право власності на вказані земельні належить ОСОБА_8; визнати за Пирогом С.О. право власності на зазначені земельні ділянки.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 26 травня 2010 року між ним та відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1.

За умовами договору купівлі-продажу житловий будинок, розташований на не приватизованій земельній ділянці Миколаївської селищної Ради Петриківського району Дніпропетровської області (згідно довідки №0154, виданій Петриківським районним відділом ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» від 26 травня 2010 року), площею 0,15 га з кадастровим номером НОМЕР_7, переданої для будівництва та обслуговування житлових будівель.

Однак, як зауважує позивач, кадастровий номер присвоюється якраз під час проведення приватизації земельної ділянки, а отже подання вказаної довідки свідчить про обман покупця з боку продавця про істотні умови договору купівлі-продажу. Відповідач була обізнана про стан оформлення земельної ділянки під будинком, адже на момент продажу будинку вона належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2001 року. Відповідач, продовжуючи обманювати позивача, з метою повторного продажу спірних земельних ділянок, подала заяву про видачу на її ім'я Державних актів на право власності на вказані земельні ділянки. 14 грудня 2010 року Відділ Держкомзему Петриківського району Дніпропетровської області видав на ім'я відповідача такі державні акти на підставі згаданого вище договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2001 року. В подальшому, 09 червня 2015 року відповідачем отримано свідоцтва на право власності на спірні земельні ділянки.

Оскільки, разом з будинком для його розташування та обслуговування і для ведення особистою селянського господарства позивач купив, а відповідач продала дві спірні земельні ділянки площею 0.1500 га та 0,2495 га, то для реєстрації права власності та видачі свідоцтв на право власності на ім'я ОСОБА_4 достатньо було договору купівлі продажу житлового будинку від 26 травня 2010 року.

Позивач вважає, що відповідач до продажу будинку володіла земельними ділянками на підставі договору купівлі продажу, а тому згідно договору купівлі-продажу будинку і технічного паспорту на садибний житловий будинок, при купівлі-продажу садиби відповідач продала позивачу в її складі обидві земельні ділянки і у позивача виникло одночасно («автоматично») із виникненням права власності на будівлі в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Спірні державні акти були видані вже після укладання договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, а тому в актах зазначено завідомо неналежного власника земельних ділянок. Відділ Держкомзему в Петриківському районі не мав права їх видавати, тим більш, за наявності вже нового договору купівлі-продажу, що фактично, відміняв дію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2001 року. Відповідач скориставшись колізією, що склалась, а саме, твердження в довідці №0154 про неприватизованість земельних ділянок і, одночасно, наявність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2001 року №1160, застосовуючи обман, отримала акти на право власності на земельні ділянки без наявності достатніх правових підстав для набуття права власності на них. Таким чином, позивач вважає, що Відділ Держкомзему в Петриківському районі приймаючи оскаржувані державні акти грубо порушив його права щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою. Це є підставою для визнання їх недійсними.

Разом з цим, видання державним органом державного акту є правочином, а будь-який правочин можна оскаржити та скасувати. В даному випадку, одна із сторін правочину - відповідач, навмисно ввела другу сторону - відділ Держкомзему в Петриківському районі в оману, шляхом замовчування обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, а саме продажу садиби із земельною ділянкою, що є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельні ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, належить ОСОБА_8

Визнано недійсною та скасовано здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексний номер 38737698), кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2015 року серія НОМЕР_5, видане Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексний номер 38737698, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4), що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, належить ОСОБА_8

Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що розташована за адресою: Дніпропетровська область. Петриківський район, АДРЕСА_1 за Пирогом С.О.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 травня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, за ціною 64 758 грн.

Згідно довідки № 0154, виданої Петриківським відділом ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» від 26 травня 2010 року житловий будинок розташований на не приватизованій земельній ділянці Миколаївської селищної ради.

На час укладання договору купівлі-продажу від 26 травня 2010 року, житловий будинок та земельна ділянка належали продавцю ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2001 року, укладеного між нею та ОСОБА_9, за яким остання продала земельну ділянку, площею 0,3995 га, яка розташована: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. В свою чергу, зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_9 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Миколаївської селищної ради від 29 грудня 1993 року №177.

На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 травня 2010 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2001 року у встановленому Законом порядку зареєстрований не був, та право власності на землю відповідачем ОСОБА_8 не переоформлювалось.

Про те, що на час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 Петриківського району Дніпропетровської області, право власності на земельну ділянку на продавця ОСОБА_8 переоформлено не було, покупець ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_10, знали та погодились з тим, що переоформленням документів на землю, після оформлення договору купівлі-продажу будинку буде займатись саме ОСОБА_10, у зв'язку з чим нею були розпочаті дії, щодо виготовлення необхідної документації.

23 червня 2010 року ДП «Центр державного земельного кадастру» було прийнято технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_5 на території Миколаївської селищної ради Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, (кадастровий номер НОМЕР_3), а також технічну документацію на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, АДРЕСА_1, (кадастровий номер НОМЕР_4).

14 грудня 2010 року ОСОБА_10 отримала на ім'я ОСОБА_5 два державних акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_8 та НОМЕР_9.

В подальшому у зв'язку з відмовою переоформити право власності на землю у нотаріальному порядку між сторонами виник конфлікт, та в квітні 2015 року відповідачкою ОСОБА_5 було розміщено оголошення у пресі про недійсність втрачених державних актів НОМЕР_8 та НОМЕР_9 на своє ім'я.

09 червня 2015 року відповідачем отримано Свідоцтво про право власності на спірні земельні ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст.132 ЗК України передбачено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась).

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів того, що за вказаним договором купівлі-продажу від 26 травня 2010 року покупець ОСОБА_7 придбав і спірну земельну ділянку.

Крім того, правильними є висновки апеляційного суду про те, що передача права власності на спірну земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1, Дніпропетровської області на позивача ОСОБА_4 у інший спосіб ніж шляхом укладання нотаріально посвідченої цивільно-правової угоди з відповідачкою ОСОБА_11, з подальшою реєстрацією цієї угоди відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» діючим нормативно-правовим законодавством України не передбачено.

Посилання у касаційній скарзі на вимоги ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України немають вирішального правового значення, оскільки вказані норми закону регулюють не беззаперечний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу такого права на житловий будинок, а заборону на зміну цільового призначення земельної ділянки у разі переходу права власності на нерухоме майно.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов