Номер провадження: 22-ц/785/7793/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на проведення перепланування та ремонт квартири за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 10 лютого 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 провів ремонт та перепланування квартири АДРЕСА_1 «в» в м. Котовську Одеської області, витрати склали 69640,00 грн., що встановлено судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним, визнання договору купівлі-продажу дійсним, розподіл майна, зустрічним позовом ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, визнання права власності на частку в нерухомому майні. Пославшись на положення частини 3 статті 368, частини 3 статті 386 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просив cтягнути з ОСОБА_4 34820,00 грн. витрат на перепланування та проведення ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі АДРЕСА_2 «в» в м. Котовську (а.с.2-3).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала (а.с.66-69).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року позов задоволено (а.с.85-86).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обставин, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, відповідно до яких квартира АДРЕСА_3 «в» в м. Котовську є особистою приватною власністю ОСОБА_4, в період шлюбу сімя ОСОБА_4 проживала в квартирі. На підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи в іншій справі, суд вважав встановленим, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі станом на дату обстеження 14 серпня 2014 року була рівна 69640,00 грн. Пославшись на збільшення вартості квартири за рахунок її ремонту та перепланування під час спільного проживання сторін однією сімєю, суд, на підставі статей 8, 10, 61, 62, 70 СК України, статей 15, 187, 390 ЦК України дійшов висновку про право ОСОБА_3 на відшкодування витрат на проведення робіт з поліпшення спірної квартири, рівних 34820,00 грн., що становить половину розміру від вартості поліпшення.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 13 лютого 2014 року.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 2 червня 2015 року в справі №505/650/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору удаваним, визнання договору купівлі-продажу дійсним, поділ майна, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання права власності на частку в нерухомому майні, зокрема, рішенням суду відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним з підстав удаваності договору дарування квартири АДРЕСА_3 «в» в м. Котовську між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Котовського нотаріального округу 20 травня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №1249, визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, визнання квартири АДРЕСА_3 «в» в м. Котовську спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжя, поділ квартири в рівних частках та визначення порядку користування такою. Рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні вимог щодо квартири №10, розташованої по вул. Комсомольській, 127 «в» в м. Котовську, залишено без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року (а.с.6-9, 10-17).

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 «в» в м. Котовську у сенсі положень пункту 2 частини 1 статті 57 СК України як майно є особистою приватною власністю ОСОБА_4 в силу набуття нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 витрати на перепланування та проведення ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі АДРЕСА_1 «в» в м. Котовську на підставі статті 60, частини 1 статті 70 СК України, статті 368, частини 3 статті 386 ЦК України. Обставинами, на які посилається ОСОБА_3 в обгрунтування своїх вимог, є проведення за спільні кошти подружжя робіт на суму 69640,00 грн. ОСОБА_3 посилається на те, що проведення робіт та понесення витрат встановлено рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 2 червня 2015 року в справі №505/650/14-ц на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи, а, відтак, в силу частини 3 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Вимоги ОСОБА_3 не є доведеними з огляду на наступне.

Із аналізу копії висновку №15-2014 від 14 серпня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом ОСОБА_7 у справі №505/560/2014-ц (відповідність копії оригіналу не посвідчена) вбачається, що згідно матеріалів технічної інвентаризації станом на дату придбання квартири АДРЕСА_1 «в» в м.Котовську 20 травня 1998 року квартира мала загальну площу 47,1 кв.м житлову площу 27,5 кв.м. 6 липня 2011 року за заявою ОСОБА_4 була проведена технічна інвентаризація, в ході якої виявлено факт перепланування приміщень квартири та проведення ремонтних робіт по заміні внутрішнього оздоблення та сантехнічного обладнання. Рішенням виконкому Котовської міської ради №265 від 29 вересня 2011 року ОСОБА_4 надано дозвіл на самовільне перепланування квартири зі зменшенням житлової площі на 5,3 кв.м без втручання у несучі конструкції. На час обстеження експертом станом на 14 серпня 2014 року квартира мала загальну площу 44,1 кв.м житлову площу 22,2кв.м. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі визначена як різниця визначеної порівняльним підходом ринкової вартості квартири загальною площею 47,1 кв.м з урахуванням невідємних покращень і без урахування невідємних покращень та встановлена рівною 69640,00 грн. (а.с.18-27).

Прийняття даних обставин як доведеного факту понесених витрат не є правильним.

Так, ОСОБА_4 не визнає проведення ремонтно-відновлювальних робіт на суму 69640,00 грн. в належній їй на праві власності квартирі безпосередньо ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя. Перепланування квартири зі зменшенням житлової площі було самовільним та станом на 29 вересня 2011 року як таке вже відбулося, якщо виходити з того, що даною датою дано дозвіл ОСОБА_4 на самовільне перепланування. Жодних документів, які б підтверджували придбання будівельних матеріалів, оплату робіт (квитанції, чеки, накладні, договори тощо) не надано, відтак, неможливо визначитися з тим коли, ким, на яку суму проводилася закупівля (доставка) матеріалів, оплата послуг та робіт, які саме матеріали використані, в яких обємах та на яких площах, які прилади, обладнання встановлені. Сама по собі порівняльна оцінка ринкової вартості квартири станом на 20 травня 1998 року (час набуття у власність), на 29 вересня 2011 року (час надання дозволу на самовільне перепланування), на 14 серпня 2014 року (час обстеження експертом при проведенні експертизи в іншій справі) не є належним доказом витрат, понесених на перепланування та ремонт квартири.

Таким чином, не встановлено ні період перепланування квартири, ні період та вид ремонту (капітальний чи поточний), ні особи (за виключенням власника), які здійснювали ці роботи в квартирі, ні обєми виконаних робіт, ні те, за рахунок яких коштів придбавались матеріали, проводились роботи.

Судова будівельно-технічна експертиза в справі не проведена, доводи апелянта в тій частині, що експертиза в іншій справі не є належним та допустимим доказом, приймаються. Апелянтом правильно звернуто увагу на те, що для оцінки вартості ремонтних робіт, проведених в належному на праві приватної власності обєкті нерухомості, безпідставно використовувати Методику оцінки майна, затверджену постановою КМУ №1891 від 10 грудня 2013 року, оскільки ця Методика застосовується для проведення оцінки майна у передбачених пунктом 1 випадках і не потребує наявності вихідних первинних документів (чеків, квитанцій, накладних, договорів тощо).

Стаття 62 СК України не містить твердження про те, що один з подружжя має право на відшкодування затрат, понесених на поліпшення особистого приватного майна іншого подружжя, відтак, на підставі даної норми матеріального права безпідставно вимагати стягнення коштів в рахунок відшкодування понесених витрат, рівно як і посилатися на частину 1 статті 70 СК України в обґрунтування стягнення ? частки витрат.

Квартиру набуто у власність у 1998 році, тобто при дії КпШС України 1969 року та ЦК України 1963 року. З 1 січня 2004 року набули чинності СК України 2002 року та ЦК України 2003 року. Період перепланування квартири не відомий, однак, виходячи з дозволу на самочинне перепланування, такий був до 2011 року. Проведення капітальних ремонтів після 2011 року не встановлено, чи були поточні ремонти не відомо. Позивач не називає точний період робіт, за проведення яких просить стягнути грошові кошти як витрати на поліпшення майна, посилається лише на те, що роботи провадились в період шлюбу, однак на період шлюбу припадає дія різного законодавства.

Судова практика виходить з того, що члени сімї власника житлового будинку вправі вимагати відшкодування витрат на будівництво, якщо допомога в ньому була не безоплатною й розмір її не перевищував обовязок участі у витратах на утримання будинку, його ремонт, який покладений на членів сімї їх статусом члена сімї, який на рівні з власником будинку користується житловим приміщенням.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року до 2014 року, відповідно сімя створювала належні умови свого проживання в квартирі, а тому участь ОСОБА_3 у витратах на утримання квартири, її поточний ремонт тощо на протязі більш як пятнадцяти років обумовлена його статусом члена сімї власника квартири, що мав рівне з власником право користування житловим приміщенням.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними та допустимими; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_3 не довів заявлені ним вимоги, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на проведення перепланування та ремонт квартири відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2