АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6722/16 Справа № 192/2233/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Глущенко Н.Г., Каратаєва Л.О.

при секретарі Григор'євій В.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

встановила:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно-житловий будинок АДРЕСА_1 право власності на яке згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2015 року зареєстроване за ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_7 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просила скасувати ухвалу і постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В забезпечення позову, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції прийшов до висновку, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

З таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вживаючи заходи забезпечення позову, необхідно враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв'язку з цим суд чи суддя повинні роз'яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати забезпечення позову.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Прийнявши заяву ОСОБА_5, ОСОБА_6 про забезпечення позову, суд не звернув уваги на те, що ця заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України щодо змісту заяви про забезпечення позову. В заяві про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, заявники не обґрунтували та не довели в необхідність застосування такого заходу. Позивачі не зазначили і не надали докази, які б свідчили про неможливість відповідача виконати рішення, в разі задоволення позову та з яких причин.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів тощо.

Між тим, суд першої інстанції не врахував наведені недоліки заяви, які перешкоджають вирішенню питання про застосування заходів забезпечення позову, і не вирішив питання про повернення заяви позивачу на підставі ч. 8 ст. 153 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що власник домоволодіння може розпорядитися спірним майном, не є підставою, в даному випадку, для застосування такого заходу забезпечення позову.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу районного суду скасувати і передати питання про забезпечення позову на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ: