РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2508/15-ц

04 серпня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Цвіркун О. С.

з участю секретаря Шепель Ж. С.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2П, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просила визнати майно подружжя спільною сумісною власністю та провести його розподіл. В ході розгляду справи позивач уточнивши позовні вимоги, відповідно до останньої поданої заяви про зменшення позовних вимог від 01.07.2016 року просила суд:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, автомобіль КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_3;

- виділити відповідачу в рахунок поділу майна подружжя автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя у розмірі 78 124,75 грн., що складає 1/2 частки від суми виплаченої по кредиту за придбаний автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2:

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі ? частки вартості автомобіля КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4, що становить 65 000, 00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі ? частки вартості автомобіля Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, що становить 187 000, 00 грн.

У судовому засіданні позивач та його преставник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали із підстав, вказаних у позові, просили суд їх задоволити у повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог позивача по аналогічних підставах зазначених у письмових запереченнях а також заявили заяву про застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно, обєктивно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні було зясовано, що сторони з 22 листопада 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.10.2012 року шлюб між ними було розірвано.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони придбали майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, та автомобіль КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував і в той же час не погоджувався визнавати факт права спільної сумісної власності на автомобілі Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4, без будь яких пояснень. Про те категорично заперечив щодо факту визнання права спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, оскільки даний автомобіль був придбаний за його особисті кошти та кошти які взяті в кредит, і за який сплачував та продовжує сплачувати він особисто.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 був придбаний сторонами у кредит у серпні 2011 році, що підтверджується Кредитним договором № RO304/2011-KA від 19.11.2011 року, укладеним між відповідачем та ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 6-13) та Договором № 1108-18001 від 18.08.2011 року укладеним між ТОВ «Альтра Авто» да ОСОБА_5 (а.с. 14-16).

Відповідно до пункту 2.1 Кредитного договору № RO304/2011-KA від 19.11.2011 року,позичальник зобовязововується використовувати Кредит виключно за таким цільовим призначенням: для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сімї нового автомобіля тобто автомобіль придбався виключно в інтересах сімї.

Згідно ч.3 ст. 61 СК України якщо один із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майно, це окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Аналізуючи вищевикладене, та ту, обставину, що шлюб між сторонами було розірвано у 2012 році після придбання вищезазначених автомобілів, суд доходить висновку що автомобіль Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, та автомобіль КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4 є спільною сумісною власністю подружжя.

Також суд вважає, що позовні вимоги щодо виділення відповідачу в рахунок поділу майна подружжя автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та стягнення з відповідача на користь позивача належну її 1/2 частку суми від сплаченої по кредиту за придбаний автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, який був придбаний подружжям в кредит, становила 450700,00 грн. Оплата за цей автомобіль здійснювалася шляхом передоплати у розмірі 50700, 00 грн., а на решту суми, відповідно до умов Кредитного договору № RO304/2011-KA від 19.11.2011 року, укладеним між відповідачем та ПАТ «ВТБ Банк», останнім видано кредит в розмірі 400000,00 грн.

За час шлюбу подружжям за вказаний автомобіль було сплачено кошти в сумі 155349,50 грн., що складає передоплату та платежі по кредиту, що підтверджується квитанціями на імя відповідача, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.17-22).

Також судом встановлено, що після розірвання шлюбу по даний час автомобіль залишається в користуванні відповідача.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Положеннями ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Згідно ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Враховуючі те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо суми компенсації та володінням автомобіля марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року випуску, суд приходить до висновку про присудження ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 1/2 від суми внесених коштів під час перебування в шлюбі за вищевказаний автомобіль що становить відповідно до наданих квитанцій 77674,75 грн., а автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ ULTIMATE», 2011 року, в рахунок поділу майна подружжя виділити ОСОБА_3

З приводу позовної вимоги щодо стягнення грошової компенсації в розмірі ? частки вартості автомобіля КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4, що становить 65 000, 00 грн. та в розмірі ? частки вартості автомобіля Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, що становить 187 000, 00 грн., суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що автомобіль КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4 та автомобіль Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, які були придбані за час шлюбу були відчуджені у 2011 році, що підтверджується інформацією наданою Територіальним сервісним центром 5643 РСЦ МВС в Рівненській області від 04.02.2016 року № 31/17/5643334 (а.с. 66-67).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності

Відповідно до ст..65 СК України для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права відчудження цінного спільного сумісного майна подружжю одним з подружжя має відбуватись за письмовою згодою іншого.

Відповідач ОСОБА_3, зазначив що вищеперераховані автомобілі відчудженні за усної згоди позивача, а кошти були витраченні на потреби сімї

Однак, суд рахує що відповідачем не доведено цих обставин належним і допустимими доказами, оскільки стосовно згоди позивача на продаж автомобілів відповідач вказує лише на те, що позивач не могла не знати про намір продати автомобілі оскільки кошти потрібні були для потреб сімії, відчудження відбулося ще за час перебування в шлюбі, та позивач в подальшому бачили відсутність автомобілів. Однак на думку суду всі ці ствердження є припущення і не можуть бути взяті до уваги судом.

За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність доказів надання згоди ОСОБА_1 на відчудження автомобілів та виникнення у неї права на підставі ч.1ст.70 СК України та ч.4 ст.71 СК України на 1/2 частину вартості відчуджених автомобілів.

Однак, відповідачем та її представником було заявлено, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду оскільки автомобілі були відчудженні ще в 2011 році.

В судовому засіданні позивач та її представник пояснили що не пропустили строк звернення до суду оскільки, відповідно до рішення суду, шлюб був розірваний 16 жовтня 2012 року а до суду позивач звернулась 10 жовтня 2015 року.

Відповідно ч.2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимог про поділ майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється з дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Судом встановлено, що відчудження автомобіля КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4 та автомобіля Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, які були придбані за час шлюбу відбулось протягом 2011 року.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.10.2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

Свідок ОСОБА_6, який показав, що про реалізацію автомобілів КАМАЗ 53213, 1989 року випуску та Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, позивачеві було відомо, оскільки після реалізації автомобілів він разом з сторонами по справі святкував цю подію в кафе.

Доказів, які б спростовували встановлену судом обставину, про те, що ОСОБА_1 про факт відчуження автомобілів було відомо з 2011 року суду позивачем не надано.

Враховуючі вищенаведене суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог позивача про стягнення грошової компенсації в розмірі ? частки вартості автомобіля КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4, що становить 65 000, 00 грн. та автомобіля Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, що становить 187 000, 00 грн., у звязку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного, керуючись статтями 60, 61, 69, 70, 71, 72 СК України, саттями 364, 365, 370, 372 ЦК України, статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, автомобіль КАМАЗ 53213, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_3.

Виділити ОСОБА_3 в рахунок поділу майна подружжя автомобіль маркі «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, належну її 1/2 частку у спільному майні подружжя у розмірі 77674, 75 грн, від сплаченої по кредиту за придбаний автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 АТ», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

В решті частині позову відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7