Справа № 316/1909/16-ц
Провадження № 2/316/1116/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. м. Енергодар

Суддя Енергодарського мiського суду Запорiзької областi ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_4, АТ «Банк «Фінанси та кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду в особі свого представника, яка діє на підставі нотаріальної довіреності ОСОБА_3 з вищезазначеним позовом.

Позовна заява не може бути прийнята до провадження та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, так як вона не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

В позовній заяві представник зазначає про розгляд даного спору в порядку адміністративного судочинства, при цьому посилаючись на ухвалу Господарського суду м.Києва від 29.11.2016 року про відмову у прийнятті позовної заяви по справі №910/21802/16, однак, доказів, що позивач звертався з даною позовної заявою до місцевих судів загальної юрисдикції та йому було відмовлено у прийняття заяви, позивачем на зазначено. У звязку з чим, суд не погоджується з таким посиланням, адже відповідно до законодавства України, судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Кодексів, Законів України, тому суд вважає помилковим твердження представника щодо розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.17 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Таким чином, відповідачі по справі: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_4 та АТ «Банк «Фінанси та кредит», не підпадають під визначення понять, викладених у вищезазначених статтях КАС України, а саме: вони не є органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, а також субєктами, що здійснюють владні управлінські функції таправовідносини, що склались між позивачкою та відповідачами не є публічно-правовими, а отже посилання представника на норми Кодексу адміністративного судочинства України - законодавчо не обґрунтовані. В даному випадку, вбачається, що заява підлягає розгляду в порядку норм Цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Також, позивачем законодавчо не обґрунтовано посилання, що даний спір відноситься до спору про захист прав споживачів з посиланням на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення позивача від сплати судового збору, як споживача, право якого порушено, та суд вважає таке твердження представника позивача є безпідставним виходячи з наступного:

Законом України «Про судовий збір» передбачено перелік випадків при яких судовий збір не справляється та за яких застосовуються пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Представник позивача, у позовній заяві, зазначила, що даний спір відноситься до спору про захист прав споживачів, у даному випадку позивач, яка є вкладником банку «Фінанси та кредит», право якої на повернення вкладу порушено. Але в матеріалах позову наявне рішення Енергодарського міського суду від 17.06.2015 року по справі № 316/875/15-ц (провадження №2/316/486/15) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення сум за договором про банківськиї строковий вклад (депозит) в доларах США. Даний позов був судом задоволений у повному обсязі. Тобто твердження представника щодо відновлення порушених прав позивача щодо повернення вкладу банком є хибними, так як є відповідне рішення суду, яким були відновлені порушені права позивачки на повернення даного вкладу.

Натомість, представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просить: визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_4 щодо не зазначення у Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суми відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 310688,02 грн. та зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вимогу ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, даний спір не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач не є споживачем послуг і взагалі, у позовних вимогах не йдеться про надання будь-яких послуг та відновлення порушеного права споживача.

Тому позивач не може бути звільненим від сплати судового збору в порядку ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, встановлено, що відповідачами по справі є: уповноважена особа Фонду, місцезнаходження якої у м. Київ та банк, який є юридичною особою та також знахиться у м. Київ.Суду не зрозуміло чому представник позивача звернулася з позовом до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача, а не за місцем знаходження відповідачів, оскільки відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням. Тому позивачу або представнику позивача необхідно законодавчо обґрунтувати свою позицію щодо визначення підсудності саме за своїм місцем проживання, а не за місцем знаходження відповідачів зазначених в позовній заяві.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.4 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно із ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху та надається позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст.121, 209-210, 293 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_4, АТ «Банк «Фінанси та кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути недоліки поданої заяви в строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, роз`яснивши, що в іншому разі вона буде вважатися не поданою та повернута.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя М. В. Капустинський