Справа № 369/6753/16-ц
Провадження № 4-с/369/96/16
УХВАЛА

Іменем України

16.11.2016 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та постанову державного виконавця, заінтересовані особи державний виконавець Шкрід С.О., Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», про визнання дій та бездіяльності неправомірними, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зобовязати виконавця закрити виконавче провадження, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що за рішенням суду був виданий виконавчий лист про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Даний лист був предявлений для виконання до Києво-Святошинського ВДВС Головного територіального управлінь юстиції у Київській області. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ще в 2011 році. Ще у 2013 році вона надала добровільно згоду на реалізацію належної їй земельної ділянки для погашення заборгованості. Але жодних дій виконавцем щодо продажу не було вчинено протягом тривалого часу. На даний час виконавче провадження триває, що суперечить ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Тому всі дії, які вчиняються на даний час державним виконавцем є неправомірними та порушують її права.

Просила суд визнати дії Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби щодо виконавчого провадження ВП №33226838 протиправним; закрити виконавче провадження.

При розгляді скарги ОСОБА_1 подала доповнення до скарги. Вказала, що державний виконавець не має право вчиняти будь-які виконавчі дії по виконавчому провадженні, яке триває з 2011 року. Відповідно до вимог виконавець був зобовязаний закрити виконавче провадження.

Просила суд визнати дії визнати дії Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби щодо виконавчого провадження ВП №33226838 протиправним щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27 квітня 2016 року; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27 квітня 2016 року; визнати протиправною бездіяльність Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області щодо незверення стягнення на предмет іпотеки; зобовязати Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ в Київській області закрити (закінчити) виконавче провадження №33226838 відносно ОСОБА_1

У судове засідання представник ОСОБА_1 не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги скарги підтримала.

У судове засідання державний виконавець Шкрід С.О., представник Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, та представник публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи, пояснень або заперечень до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №2-638/11, подані копії матеріалів виконавчого провадження №33226838, доводи скарги суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено права чи свободи.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюються гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

При розгляді скарги встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2011 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 661 534,42 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн..

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2011 року рішення залишено без змін.

20 жовтня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист за рішенням суду.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

За ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

З матеріалів виконавчого провадження №33226838 встановлено, що 26 червня 2012 року до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області надійшла заява представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області від 02 липня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

У процесі виконання державним виконавцем направлено запити до Пенсійного Фонду України, до ДПС України для зясування джерел доходів боржника.

Згідно вимог ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно вимог ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуваннями виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_4 від 27 квітня 2016 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми стягнення.

З огляду на те, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому доводи скарги в цій частині є необґрунтованими.

За ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У матеріалах виконавчого провадження відсутнє будь-яке повідомлення виконавця, як стягувачем, так і боржником, про наявність іпотечного майна, згода іпотекодавця на відчуження даного майна. ОСОБА_1 вказує у скарзі, що вона не повідомляла виконавця, а лише надала згоду в банку.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилалась на бездіяльність виконавця щодо не звернення стягнення на предмет іпотеки. Дані доводи суд до уваги не бере, так як виконавче провадження відкрито щодо стягнення грошових коштів з боржника та виконання відбувається в порядку ст. 48,49 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує неправомірні дії виконавця щодо бездіяльності лише в частині незвернення стягнення на іпотечне майно, прийняття постанови про арешт майна, та з врахуванням вимог ст. 11 ЦПК України, тому в цій частині скарги суд відмовляє.

За ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у звязку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Даною нормою визначено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження та відсутня підстава для закінчення виконавчого провадження через сплив строку виконання. Крім того, ОСОБА_1 як на підставу закінчення виконавчого провадження посилалась на ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ст. 30 Закону врегульовані особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника.

Оскільки чинним законодавством не встановлено обовязку державного виконавця приймати постанову про закінчення виконавчого провадження через сплив річного строку, тому доводи скарги в цій частині також є безпідставними.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права та свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги суд також враховує право стягувача на належне виконання судового рішення, як в добровільному порядку боржником, та те, що при розгляді справи суду не надано доказів того, що виконавче провадження було відкрито з порушенням вимог закону, виконавець допустив бездіяльність, неправомірно наклав арешт на майно та не закінчив виконавче провадження, тому суд вважає доводи скарги необґрунтованими та відмовляє в її задоволенні.

На підставі зазначеного та керуючись Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму ВСУ від 26.12.2003 №14, інформаційним лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року за №24-152/0/4-13, ст. ст. 223, 368, 383-387 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії, бездіяльність та постанову державного виконавця, заінтересовані особи державний виконавець Шкрід С.О., Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», про визнання дій та бездіяльності неправомірними, скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зобовязати виконавця закрити виконавче провадження - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.С.Пінкевич