09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кирилюк Г.М., Рубан С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Разом з тим, ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, що належав відповідачу.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року заяву задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, що належить ОСОБА_1
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року.
В обґрунтування своїх вимог представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують право власності ОСОБА_4, який є власником транспортного засобу, суперечать змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 був позбавлений права володіння та розпорядження транспортним засобом.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1302/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення позивача ОСОБА_3, який з'явився в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2014 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, що належав відповідачу.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року заяву задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, що належить ОСОБА_1
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2015 позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 226 094,40 грн., що в еквіваленті станом на 13.11.2014 становить 14 000,00 дол. США, та 5 600,00 грн., а також судовий збір в сумі 2 382,75 грн.

Не погодившись із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2015 представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Разом з тим, 11.11.2015 представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2015 залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2015 в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено з тих підстав, що заявником не було надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, належав на праві власності ОСОБА_4 та був за ним зареєстрований, а розписки ОСОБА_1 про відчуження автомобіля не є належним та допустимим доказом відчуження транспортного засобу в розуміння ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у своїх доводах він посилається на те, що автомобіль марки«Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1, 2009 року випуску, належав на праві власності ОСОБА_4 та був за ним зареєстрований, а також, у підтвердження своїх доводів посилається на розписку від 11.03.2014.

При цьому, жодних належних доказів у підтвердження своїх доводів представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 суду не надає.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2015, скасуванню не підлягають, оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.07.2015 позов було задоволено, а у відповідності до положень постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення. При цьому, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та відповідно до обставин справи, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: