Справа №442/4030/16-ц
Провадження №2/442/1471/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок № 12 вул.Зелена, в с.Почаєвичі Дрогобицького району та належних до нього господарських споруд, що стверджується витягом Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У вказаному будинковолодінні окрім неї зареєстровані її дочка ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Не зважаючи на те, що відповідачі зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, останні не проживають у ньому з січня 2015 року, оскільки перейшли проживати постійно до квартири АДРЕСА_1. У підтвердження того, що відповідачі не проживають у належному їй будинку № 12 вул.Зелена. в с.Почаєвичі Дрогобицького району, є акти про встановлення факту проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 складені 27.01.2015р., 18.03.2016р. та 31.05.2016р., Почаєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області за результатами обстеження будинку № 12 вул. Зелена, в с.Почаєвичі Дрогобицького району.

Слід зазначити, що з січня 2015 року по даний час відповідачі фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

У той же час, відповідачі не приймають жодної участі в утриманні будинку та не здійснюють оплату за комунальні послуги, а їх реєстрація у будинку № 12 вул.Зелена, в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області перешкоджає їй оформити субсидії по оплаті за комунальні послуги, тим більше, що вона є пенсіонер за віком і їй важко одній оплачувати нараховані комунальні послуги за себе та за відповідачів, що свідчить про порушення її прав. Також, формальна реєстрація відповідачів у її будинку порушує її права як власника будинку, оскільки вона позбавлена в реалізації власних прав, у тому числі, й права на розпорядження належним їй майном відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України.

У відповідності до ст. ст. 163 ЖК України «У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.»

За змістом ст. 71 ЖК України право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно ст. 72 ЖК України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку».

Наведені обставини справі свідчать про те, що відповідачі понад шість місяців не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, і за наведених вище підстав, вони є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що підлягає визнанню в судовому порядку.

У відповідності до ст.7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, для того, щоб вона могла зняти з реєстрації відповідачів у своєму будинку, вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: будинком № 12 по вул. Зелена в с.Почаєвичі Дрогобицького району Львівської області, оскільки відповідачі на її неодноразові звернення відмовляються вчинити це в позасудовому порядку, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд.

Позивач та її представник в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідачі позов визнали та не заперечили, щодо його задоволення.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з січня 2015 року по даний час фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто у квартирі, яка належить йому на праві власності.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивача (власника), використовує належну їй власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідачів є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - будинковолодінням, тобто ця реєстрація порушує її права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач являється власником житлового будинку № 12 по вулиці Зелена в с.Почаєвичі, Дрогобицького району, окрім позивача, в даному будинку зареєстровані, але не проживають її дочка ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз'ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. З Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Отже, судом встановлено факт відсутності відповідачів у будинку понад встановлені законом строки, без поважних причин, оскільки жодних перешкод в користуванні таким зі сторони позивача їм не чинилося, відповідачі добровільно залишили спірне житло і переїхали жити в інше місце.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60, 61, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.. 405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком № 12 вул.Зелена, в с.Почаєвичі, Дрогобицького району Львівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.