АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/747/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/1920/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 47 (І) Доповідач: Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Зубакової В.П., Барильської А.П.,

секретар: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Нікопольської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Нікопольської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.04.2013 року відповідачем було прийнято рішення щодо встановлення межі між земельною ділянкою у м. Нікополі по вул. Слави, 23а, якою він користується та земельною ділянкою у м. Нікополі по вул. Слави, 25, землекористувачем якої є ОСОБА_3, відповідно до технічних паспортів, встановлення огорожі за згодою сторін, про існування якого йому стало відмово в липні 2015 року.

Вважаючи, що вказаним рішенням порушено його права як землекористувача земельної ділянки за адресою: м. Нікополь, вул. Слави, 23а, оскільки факт порушення з його боку прав ОСОБА_3 встановлено без врахування всіх обставин справи, у зв'язку з чим створено умови, за яких він не може нормально користуватись своєю земельною ділянкою та господарювати на ній.

На підставі викладеного, просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення меж земельних ділянок, скасувати рішення відповідача від 24.04.2013 року.

Ухвалами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 року та від 16.06.2016 року в якості третіх осіб залучено відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 Судовий збір в розмірі 1102,40 грн. компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд, посилаючись на не дослідження судом обставин справи, зокрема факту його проживання з 1995 року по теперішній час в будинку № 23а по вул. Слави у м. Нікополь. Крім того, зазначає, що підставою його звернення до суду з позовом стало знаходження в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_3 до нього про усунення порушень права власності на землю. Також вважає, суд порушив вимоги процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку № 23а по вул. Слави у м. Нікополь та користувачем земельної ділянки за вказаною адресою (а.с. 50-51).

ОСОБА_3 є власником житлового будинку № 25 по вул. Слави у м. Нікополь та користувачем земельної ділянки за вказаною адресою (а.с. 28-31).

Земельні ділянки, користувачами яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 межують між собою.

24.04.2013 року на засіданні комісії з вирішення земельних спорів за результатами розгляду зверненням ОСОБА_5 щодо захоплення сусідом ОСОБА_3 частини земельної ділянки та усунення перешкод для встановлення нового паркану, прийнято рішення щодо встановлення межі між суміжними земельними ділянками відповідно до технічних паспортів (а.с. 3).

Посилаючись на те, що вказаним рішенням порушуються його права, як землекористувача земельної ділянки за адресою: м. Нікополь, вул. Слави, 25, ОСОБА_2 звернувся до суду за їх захистом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 при зверненні до суду та під час розгляду справи не довів свою юридичну заінтересованість у справі, а саме, те, що оскаржуваним рішенням комісії з вирішення земельних питань порушені його права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України).

За змістом ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок за умови, якщо ці земельні ділянки перебувають у власності чи у користуванні громадян-заявників.

Аналогічне розяснення надане й Пленумом Верховного суду України в п 4 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 із відповідними змінами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 предявив позов з метою захисту його прав, як земелекористувача земельної ділянки за адресою: м. Нікополь, вул. Слави, 23а, порушених, на його думку, рішенням комісії з вирішення земельних спорів від 24.04.2013 року.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують право позивача ОСОБА_2 на користування зазначеною земельною ділянкою.

При цьому, фактичним користувачем зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_5, яка за рішення народного суду м. Нікополя від 03.03.1993 року є власником житлового будинку № 23а по вул. Слави у м. Нікополь й оскаржуване позивачем рішення комісії з вирішення земельних спорів від 24.04.2013 року стосується саме її прав як суміжного землекористувача, до якої у звязку з визнанням права власності на житловий будинок перейшло й право користування земельною ділянкою, яка надавалася під його забудову (а.с. 33, 50-51).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 не є власником житлового будинку № 23 а по вул. Слави у м. Нікополь й відповідно користувачем земельної ділянки, відведеної для його обслуговування, не уповноважувався в законом передбаченому порядку для звернення до суду з цим позовом від імені власників чи користувачів земельної ділянки, оскаржуване рішення стосується прав землекористувачів суміжних земельних ділянок ОСОБА_5П та ОСОБА_3, які приймають участь у розгляді справи й самостійних вимоги щодо предмету спору не заявляли, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення його прав як земелекористувача й цих підстав відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо проживання його в будинку № 23а по вул. Слави у м. Нікополь не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки сам по собі факт проживання особи в будинку не зумовлює набуття нею право користування земельною ділянкою, відведеної для його обслуговування.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що звернення до суду з даним позовом обумовлено знаходженням в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_3 до нього про усунення порушень права власності на землю, на думку колегії суддів, не може слугувати підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

В той же час посилання позивача на розгляд справи у відсутність відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, не свідчить про наявність процесуальних порушень з боку суду першої інстанції й не є відповідно підставою для скасування ухваленого ним рішення у справі.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення поданої апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без мін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: