Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення попереднього стану шляхом знесення самочинного будівництва та зобов'язання ухилятись від вчинення дій, що порушують право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області про скасування рішень Клесівської селищної ради Сарненського району та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_7 повернути їй самовільно зайняту ним земельну ділянку АДРЕСА_1, відновити земельну ділянку до стану, який існував до порушення її прав, шляхом знесення самочинного будівництва та зобов'язати відповідача ухилятись від вчинення дій, що порушують права позивача або створюють небезпеку порушенню прав стосовно володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, ОСОБА_7 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Клесівської селищної ради від 29 квітня 2015 року № 1367 «Про розгляд звернення ОСОБА_6» та від 19 червня 2014 року № 1012 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», скасувати державну реєстрацію, здійснену 15 липня 2015 року реєстраційною службою Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, стосовно земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року в задоволенні прозову ОСОБА_6 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 29 квітня 2015 року № 1367 «Про розгляд звернення ОСОБА_6» та від 19 червня 2014 року № 1012 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Скасовано державну реєстрацію, здійснену 15 липня 2015 року реєстраційною службою Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, стосовно земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 54). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено, первісний позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 самовільно зайняту ним земельну ділянку по АДРЕСА_1 та відновити її попередній стан шляхом знесення самочинного будівництва та звільнення від будівельних матеріалів. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 29 травня 1960 року, виданого Виконавчим комітетом Клесівської селищної ради депутатів трудящих на підставі рішення ради від 12 травня 1960 року № 6, власником житлового будинку по АДРЕСА_1 був батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 Після його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) цей будинок успадкувала його дружина ОСОБА_9, яка постійно проживала з ним на день смерті.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 травня 2014 року ОСОБА_6 отримала у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в смт Клесів Сарненського району Рівненської області.

За результатами розгляду заяви позивача про виділення їй земельної ділянки біля спадкового будинку по АДРЕСА_1 Клесівською селищною радою 19 червня 2014 року прийнято рішення та надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відведення) меж спірної земельної ділянки в натурі, а рішенням від 29 квітня 2015 року № 1367 лише відновлено дію попереднього рішення від 19 червня 2014 року №1012.

Рішенням Клесівської селищної ради Сарненського району від 25 червня 2015 року № 1448 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передано ОСОБА_6 у власність земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1.

Право власності на вказану земельну ділянку позивачем зареєстровано 20 липня 2015 року, про що видано відповідне свідоцтво про право власності.

Відповідно до ст. 90 Земельного кодекс Української РСР (в редакції 1988 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Пунктом г) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції 13 січня 2007 року) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною 2 статті 1225 ЦК України визначено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року в справі № 6-2цс15.

За таких обставин спірна земельна ділянка, яка належала ОСОБА_8 на праві користування, перейшла у порядку спадкування до ОСОБА_9, після смерті якої була успадкована ОСОБА_6

З урахуванням вказаного апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 набула спірну земельну ділянку у відповідності до вимог законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 вказувала на те, що ОСОБА_7 на належній їй частині земельної ділянки самовільно розпочав будівництво, чим порушив її права як власника цієї земельної ділянки.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статтях 16, 386, 391 ЦК України визначено, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Факт самочинного будівництва на спірній земельній ділянці ОСОБА_7 визнав, що відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того, дані обставини підтверджуються актами державного інспектора Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області від 29 квітня 2015 року № 393, від 25 травня 2015 року № 453, від 06 червня 2015 року № 526 з яких вбачається, що ОСОБА_7 з 25 квітня 2015 року розпочав роботи з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 та побудував фундамент житлового будинку і завіз на цю земельну ділянку інші будівельні матеріали.

Із матеріалів справи вбачається, що у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України ОСОБА_7 не надав належних і допустимих доказів (у розумінні статей 58, 59 ЦПК України) на підтвердження того, що він є належним землекористувачем або власником спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням вказаного апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про відновлення попереднього стану земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва ОСОБА_7 за його рахунок та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7, оскільки вони не ґрунтуються на законі та не підтвердженні матеріалами справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його відповідно до ст. 337 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана