Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Діонісьєва Н.М.

при секретарі - Краглевич Ю.О.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо та визначення способу спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо та визначення способу спілкування з дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з липня 2009 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року шлюб розірвано. Ініціатором розлучення була саме ОСОБА_2 Крім того, відповідно до вказаного рішення суду, позивач стягнула з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 600 грн. На даний час позивач не зверталась до Виконавчої служби по місцю його проживання з виконавчим листом про стягнення аліментів, але він добровільно їх сплачує. Після розірвання шлюбу вони з колишньою дружиною проживають окремо. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.05.2015 року малолітнього сина ОСОБА_7 залишено проживати з матір'ю - ОСОБА_2.

Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки. Весь цей час він намагається налагодити нормальний зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку дитячих здібностей та забезпечувати свого сина всім необхідним.

Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом він звернувся із заявою до органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. 30.09.2015 року Рівненський міський голова видав розпорядження №720-р "Про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї". Дане розпорядження було видане на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.09.2015 року. Розпорядженням №720-р від 30.09.2015 року визначено спосіб участі його, як батька, у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши можливість побачень з дитиною щосуботи та щонеділі з 09:30 год. до 18 год.; щорічний спільний відпочинок на 30 днів у літній період, за згодою дитини.

З моменту прийняття даного рішення, відповідачка ігнорувала рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.09.2015 року, яке лягло в основу Розпорядження міського голови від 30.09.2015 року №720-р, продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з сином та взяття участі у його вихованні. Через такі протиправні дії відповідачки, він був вимушений звернутися із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні до суду.

Просить зобов"язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити спосіб його участі у вихованні малолітнього сина, встановивши можливість побачень з дитиною щосуботи та щонеділі з 09:30 до 18:00 год., щорічний спільний відпочинок на 30 днів у літній період, за згодою дитини.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити.

Відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що відповідачка не чинить ніяких перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. Але позивач сам не бажає приймати участь у вихованні дитини, оскільки садочок, який відвідує дитина, він не з'являється, на розважальні заходи з дитиною не ходить. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи пояснила, що до органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся ОСОБА_5. 30.09.2015 року Рівненський міський голова видав розпорядження №720-р "Про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї". Дане розпорядження було видане на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.09.2015 року. Розпорядженням №720-р від 30.09.2015 року визначено спосіб участі ОСОБА_5 , як батька, у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши можливість побачень з дитиною щосуботи та щонеділі з 09:30 год. до 18 год.; щорічний спільний відпочинок на 30 днів у літній період, за згодою дитини.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з липня 2009 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_2. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року шлюб розірвано. Відповідно до вказаного рішення суду, ОСОБА_2 стягнула з ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 600 грн. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.05.2015 року малолітнього сина ОСОБА_7 залишено проживати з матір'ю - ОСОБА_2.

Як вбачається з показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про відносини батька ОСОБА_5, матері дитини ОСОБА_2 та самої дитини їм відомо зі слів відповідачки, вони не змогли підтвердити чи спростувати факти невиконання ОСОБА_2 розпорядження міського голови № 720-р від 30.09.2015 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що його син позивач по справі- попри своє бажання брати активну участь у вихованні дитини та спілкуватись з ним, не може цього зробити, оскільки зі сторони матері дитини чиняться перешкоди .

Допитаний в судовому засіданні , як свідок, позивач ОСОБА_5 показав, що починаючи з початку жовтня цього року, ОСОБА_2 віддає з запізненнями на 2-3 години йому дитину, без будь-яких пояснень чи мотивів. Так, 17.10.2015 р. колишня дружина взагалі не дала йому побачитися із сином, а 18.10.2015 р. він мав можливість побачитися із сином лише біля 14-00 год. 24 жовтня 2015 року зранку, він зателефонував своїй колишній дружині , щоб домовитися про те, коли і де він зможе забрати свого сина, щоб провести з ним час. ОСОБА_2 сказала, що дитину можна забрати по місцю проживання, а коли він приїхав до м. Рівне, то вона йому відмовила і сказала, що ОСОБА_8 захворів. 25 жовтня 2015 року ОСОБА_2 йому відмовила у побаченні з дитиною, мотивуючи тим, що у нього немає власного житла. Така відмова є необгрунтованою, оскільки його житлово-побутові умови перевірялись комісією з питань захисту прав дитини. Крім того, колишня дружина постійно вимагає від нього матеріальних благ, мотивуючи це тим, що свою дитину потрібно годувати і одягати, незважаючи на те, що він сплачує аліменти і купує одяг, взуття, іграшки та продукти харчування для своєї дитини.

Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Згідно до вимог частини 3 статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповдіно до частини 1 статті 141 СКУ, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав (ч. 2 ст. 141 СКУ). Виконання тим з батьків, хто проживає окремо, обов'язків по вихованню дитини, забезпечується наданням йому права на спілкування з дитиною. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Випадки обмеження або позбавлення одного з батьків права на спілкування передбачені виключно законодавчими актами.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Виконавчого комітету РМР від 15.09.2015 року № 01-14/2083 встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розлучились у травні 2015 року. Рішенням Рівненського міського суду від 18.05.2015р. дитина залишена на проживання з матір'ю. З батька стягнуті аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно починаючи з 24.02.2015р. Батько жодного разу не сплатив аліменти пояснює тим, що не мав рахунку.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 10.08.2015р. наданим Берестівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, ОСОБА_5 проживає разом зі своїми батьками у будинку площею 64 кв.м. де є 4 кімнати. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовими приладами. У будинку є всі комунальні зручності (газове опалення, водопровід, каналізація). Санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Створені всі належні умови для перебування дитини.

Відповідно до характеристики наданої виконавчим комітетом Берестівською сільською радою Дубровицького району ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони. За період проживання скарг від жителів села не надходило. До кримінальної та адміністративної відповідальності із представниками влади не мав. Тимчасово не працює.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 14.08.2015 ОСОБА_8 разом з матір'ю проживає в двохкімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Дитина має окрему кімнату якій створені належні умови для проживання, виховання та розвитку.

ОСОБА_8 виховується в ДНЗ № 40 з вересня 2012р. У психолого-педагогічній характеристиці дошкільного закладу зазначені результати емоційної сфери та індивідуальних особливостей дитини. Дитина ставиться з повагою до обох батьків. Також відмічено, що батько дитини, ОСОБА_5 за період перебування дитини в дошкільному закладі цікавився її розвитком, інколи приводив і забирав хлопчика з садочка і син зустрічав його з радістю. Мама ОСОБА_2 бере активну участь у житті групи, оплачує рахунки за харчування та за навчання.

Працівником служби у справах дітей проведено бесіду з ОСОБА_8, щодо участі батька у його вихованні. Дитина повідомила, що чекає зустрічі з батьком щоб разом пограти в ігри в розважальних центрах міста.

Мама дитини, ОСОБА_2 у письмовому пояснені відмічає, що не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Цьогоріч дитини половину літа провела у батьків колишнього чоловіка. Вона намагається знайти спільну мову із колишнім чоловіком у вихованні сина.

Батько дитини ОСОБА_5 просить, визначити спосіб участі у вихованні сина, встановивши можливість побачень: щотижня 2 дні - в суботу з 09.00год. до 21.00год. неділі; щорічної відпустки у літній період на ЗО днів за згодою дитини.

Матір дитини, ОСОБА_2 не заперечує щодо зустрічей батька з дитиною і пропонує наступний графік побачень: щосуботи та щонеділі з 9.30 год. до 18.00 год.; щорічний відпочинок батька з дитиною у літній період за згодою дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 152, 157 , 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального

кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні, вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо та визначення способу спілкування з дитиною задовільнити.

Зобов"язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_5 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши можливість побачень з дитиною щосуботи та щонеділі з 09:30 до 18:00 год., щорічний спільний відпочинок на 30 днів у літній період, за згодою дитини.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва