АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4780/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року по справі за позовом Держави Україна в особі відділу державної виконавчої служби в Дзержинському районі Харківського міського управління юстиції в Харківській області, ОСОБА_3 В»ячеслава Олексійовича до ОСОБА_4 про встановлення частки в спільній сумісній власності подружжя та виділення частки в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення частки, що належить боржнику, в спільній сумісній власності подружжя та виділення частки в натурі.

З метою забезпечення позову позивач ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив накласти арешт на спільну сумісну власність подружжя: боржника ОСОБА_4 та дружини боржника ОСОБА_2, а саме квартири, розташовані: м. Харків вул. Олексіївська, 14 Б кв,117; м. Харків вул.Олексіївська, 14 Б кв.118; на автомобілі: «МАЗ 437041-280», державний № НОМЕР_1, 2006 р., який належить ОСОБА_2, придбаний 16.02.2012 р. під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4; «RENAULT PREMIUM» державний № НОМЕР_2, 2005 р., що належить ОСОБА_2, придбаний 01.08.2014 р. під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4; «VOLKSWAGEN LT35» державний № НОМЕР_3, 2005 р., який належить ОСОБА_2, та придбаний 10.08.2013 р. під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4; «VOLKSWAGEN LT35» державний № НОМЕР_4, 2006 р., що належить ОСОБА_2, придбаний 02.04.2013 р. під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4

З аналогічним поданням до суду звернувся Відділ державної виконавчої служби в Дзержинському районі ХМУЮ в Харківській області.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року заяву ОСОБА_3 - задоволено. Накладено арешт на:

- квартиру №117, розташовану за адресою м. Харків, вул. Олексіївська, 14-Б, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2;

- квартиру №118, розташовану за адресою м. Харків, вул. Олексіївська, 14-Б, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2;

- автомобіль «МАЗ 437041-280», державний № НОМЕР_1, 2006 р., який належить ОСОБА_5, придбаний 16.02.2012 р.;

- автомобіль «RENAULT PREMIUM», державний № НОМЕР_2, 2005 р., який належить ОСОБА_2, придбаний 01.08.2014 р.;

- автомобіль «VOLKSWAGEN LT35», державний № НОМЕР_3, 2005 р., який належить ОСОБА_2, придбаний 10.08.2013 р.;

- автомобіль «VOLKSWAGEN LT35», державний № НОМЕР_4, 2006 р., який належить ОСОБА_2, придбаний 02.04.2013 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції та постановлення нової, якою скасувати вжиті заходи забезпечення позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що квартири, на які накладено арешт, належать їй на праві особистої приватної власності та були подаровані їй у 2014 році, ще до прийняття судом рішення про накладення арешту на них. Також, вказаний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами позивача і не дозволяє використовувати жиле приміщення в особистих цілях та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, 17.11. ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, 29. 10. ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач та його представникк заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Від ВДВС в Дзержинському районі м. Харкова надійшла розписка про отримання судової повістки.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з співмірності заявлених вимог, а також з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З такими висновками суду повністю погодитися не можна за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, забороною вчиняти певні дії.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи спір стосується встановлення частки в спільній сумісній власності подружжя та виділення частки в натурі.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

З тексту позовної заяви та клопотання про забезпечення позову вбачається, що спірне майно належить ОСОБА_2, яка не була відповідачем по справі на час вирішення питання про забезпечення позову, тому відповідно до вимог ст. 152 ЦПК України відсутні законні підстави для накладення арешту на майно особи, яка не є стороною у даній справі.

Із позовної заяви вбачається, що право власності за боржником, ОСОБА_4В на спірні квартири № 117 та № 118 по вул. Олексіївській, 14 Б у м. Харкові припинено ще 19. 02. 2014 року.

Спірні автомобілі також зареєстровані на імя ОСОБА_2

В ухвалі не зазначено і не наведено мотивів співмірності вжитих заходів забезпечення позову з урахуванням того, що на виконанні у Дзержинському ВДВС Харківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 276 774 грн., а вартість квартир за звітом про їх оцінку складала 453 462 грн. та 262 801 грн., не зазначена вартість автомобілів а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам з урахуванням того, що ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми проживає у спірних квартирах. ( а.с. 28, 29)

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року скасувати, матеріали справи повернути до того ж суду на новий розгляд.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: П.В. Кісь

ОСОБА_1