Справа № 750/3201/16-ц
Провадження № 2/750/1337/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1

секретаря - Руденок В.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

29.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу та просив стягнути з відповідача суму позики та нараховані відсотки у розмірі 9418 грн. 68 коп., пеню у розмірі 37256 грн. 11 коп., та 50 % річних 1020 грн. 71 коп., витрати на правову допомогу та судовий збір, посилаючись на те, що 28.10.2015 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 7587 грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті на день укладення договору складало 300 євро під 4 % в місяць, про що також була складена розписка. Зазначив, що згідно п. 2.3 договору позики відповідач повинен був повернути кошти з відсотками у розмірі: 12 євро до 29.11.2015 року та 312 євро до 29.12.2015 року, що складає сума боргу та відсотки, проте кошти повернуті не були.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Суд заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

28.10.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальнику 7587 грн. 00 коп., що в грошовому еквіваленті зобовязання за договором на день його підписання складало 300 євро. Позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк разом з нарахованими відсотками, які складають 4 % на місяць.

Згідно п. 2.3 договору позики позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк разом з нарахованими відсотками, у розмірі: 12 євро до 29.11.2015 року та 312 євро до 29.12.2015 року.

Позичальник погодився з тим, що усі платежі за договором позики грошей повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми боргу в Євро, визначеному відповідно до п.2.4 договору.

Згідно розписки від 28.10.2015 року за особистим підписом ОСОБА_4 вона отримала грошові кошти в сумі 7587 грн. 00 коп., у присутності двох свідків.

20.01.2016 року ОСОБА_5 направив претензію ОСОБА_4 на суму 14440 грн. 20 коп. з проханням розглянути її та погасити борг (а.с.9).

19.02.2016 року ОСОБА_5 повторно направив претензію ОСОБА_4 на суму 28144 грн. 74 коп. з проханням розглянути її та погасити борг (а.с.11).

24.03.2016 року ОСОБА_5 знову направив претензію ОСОБА_4 на суму 44070 грн. 08 коп. з проханням розглянути її та погасити борг (а.с.13).

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки статті 524 та 533 ЦК України містяться в розділі 1 загальні положення про зобовязання книги 5 Цивільного кодексу України, то поширюють свою дію на всі зобовязання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань

Отже положення цивільного кодексу України, в тому числі і ст. 1054 ЦК України, не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, в тому числі і в кредитному договорі.

Таким чином, підлягає стягненню сума боргу на користь позивача в розмірі 8619 грн. (300 євро х офіційний курс НБУ 28,73=8619).

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відсотки відповідно до п.1.2 договору в розмірі 12 євро до 29.11.2015 року та 312 євро до 29.12.2015 року, а всього 24 євро, що підлягає стягненню в розмірі 689 грн. 52 коп. (24х28,73=689,52).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню в передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до ч.1 ст.550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме й нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.12 ст.551 ЦК).

Як установлено судом, п.4.1 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником графіку виплати позики та нарахованих відсотків строком більше ніж 10 календарних днів, він виплачує позикодавцю пеню у розмірі 5 % від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, 50 % річних від простроченої суми.

За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Крім того, ч.3 ст.551 ЦК передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК, з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року №6-100цс14.

Судом встановлено, що заборгованість з пені за вищевказаним договором позики складає 34011 грн. 90 коп., а сума заборгованості за позикою складає 8619 грн., тому суд враховуючи вищезазначене, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 8619 грн.

Позивач у своєму позові просив стягнути 50 % річних в розмірі 931 грн. 83 коп., які передбачені п. 4.1 договору позики.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, 50 % річних в розмірі 8619 грн.х50%:365х78 днів = 921 грн. 04 коп. підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона по справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною першоюстатті 58 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь на користь позивача: суму позики 8619 грн. та нараховані відсотки у розмірі 689 грн. 52 коп., пеню у розмірі 8619 грн. та 50 % річних в розмірі 921 грн. 04 коп., а всього на загальну суму 18848 грн. 56 коп.

Також суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на користь позивача ОСОБА_3 на правову допомогу з відповідача. З врахуванням складності категорії даної цивільної справи, складання позовної заяви 1 год. 00 хв., участі в судовому засіданні - 1 год. 00 хв., суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу за 2 год. в сумі 1102 грн. 40 коп., які стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмір 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525-526, 536,551 611, 616, 625, 1046, 1047, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 28.10.2015 року суму позики 8619 грн., нараховані відсотки у розмірі 689 грн. 52 коп., пеню у розмірі 8619 грн. та 50 % річних в розмірі 921 грн. 04 коп., а всього на загальну суму 18848 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 1102 грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Карапута