Справа № 130/497/16-ц Провадження № 22-ц/772/1944/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Марчук В.С.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року, -

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Майстер ТТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку весь за час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно протоколу №05/11/14 від 05.11.2014 р. загальних зборів засновника ТОВ «Майстер ТТ» він був призначений на посаду директора ТОВ «Майстер ТТ» із правом першого підпису та приступив до виконання обовязків відповідно до наказу №04 від 06.11.2014 року з оплатою праці згідно штатного розпису.

16.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою у якій просив звільнити його з займаної посади директора з 01.02.2016 року за згодою сторін.

Однак, наказом №02-к від 29.01.2016 року директора ТОВ «Майстер ТТ» ОСОБА_3 позивача звільнено з посади з 29.01.2016 року за власним бажанням.

Позивач вважає таке звільнення та наказ незаконними, оскільки ОСОБА_3 не міг бути призначеним директором та видавати накази як директор до його звільнення у встановленому порядку, а також не отримавши заяви про його звільнення.

Востаннє заробітну плату позивач отримував в листопаді 2015 року, а за грудень 2015 і січень 2016 року заробітна плата йому не була виплачена ні вдень звільнення, ні на письмову вимогу, яка була направлена ним відповідачу поштою 23.02.2016 року.

В звязку з цим, не оспорюючи підстав звільнення, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просив суд, з урахуванням поданої ним до суду 04.04.2016 р. заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з ТОВ «Майстер ТТ» на його користь невиплачену заробітну плату з 1 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року в сумі 3008 гривень, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 30 січня 2016 року і по 04 квітня 2016 року в сумі 2952 гривень.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Майстер ТТ» на користь ОСОБА_2 кошти, належні при звільненні в загальній сумі 55 грн. 91 коп. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 1425 грн.

Стягнуто з ТОВ «Майстер ТТ» судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави (банк ГУДК у Вінницькій області, м. Вінниця МФО 802015, номер рахунку 0006 Код ЄДРПОУ 37755173, одержувач УДКСУ у Жмеринському районі та м. Жмеринка 22030001).

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати у розмірі 1480 грн. 91 коп. звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі скаржник - позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю. Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача ТОВ «Майстер ТТ» до суду апеляційної інстанції не зявився, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України дана справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду до зміни, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 був призначений на посаду директора ТОВ «Майстер ТТ» згідно протоколу №05/11/14 від 05.11.2014 року загальних зборів засновника ТОВ «Майстер ТТ» із правом першого підпису та приступив до виконання обовязків відповідно до наказу №04 від 06.11.2014 року з оплатою праці згідно штатного розпису.

Згідно заяви від 16.01.2016 року на імя представника засновника ОСОБА_4 ОСОБА_2 просив звільнити його з займаної посади директора з 01.02.2016 року за згодою сторін. Судом першої інстанції не взято до уваги твердження позивача про направлення вказаної заяви на імя вказаної особи поштовим звязком та отримання її 02.02.2016 року (а.с. 8-9), оскільки даний факт не визнаний відповідачем, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, оскільки відсутній опис вкладення до рекомендованого листа, яким за твердженням позивача він направив заяву від 16.01.2016 року про звільнення за згодою сторін.

Згідно відомостей про застраховану особу УПФ України позивача ОСОБА_2 (а.с. 20) вбачається, що станом на 04.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» подало відомості про застраховану особу, суму заробітку та стаж : грудень 2015 року 31 день -1704 грн., за січень 2016 року 29 днів 1766,65 грн.

Згідно штатного розкладу ТОВ «Майстер ТТ» від 20.06.2013 року в штаті адміністрації підприємства наявні по одній посаді директора та бухгалтера. Посадовий оклад директора складає 1604 грн. (а.с. 107)

З копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається що його звільнено з 01.02.2016 року на підставі протоколу зборів від 29.01.2016 року (а.с.81)

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 01.02.2016 року на рахунку №8124 відповідача були грошові кошти в сумі 3664 грн. (а.с. 44)

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» в період з 13.08.2015 р. по 14.02.2016 р. всі операції по рахунку №8124 проводились від імені директора ОСОБА_2 і на його імя була видана карта-ключ до рахунку (а.с.52)

Згідно статуту ТОВ «Майстер ТТ» (а.с. 45-49) Товариство з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» (ТОВ «Майстер ТТ») розташоване в м. Жмеринка по вул. Кірова, 112 утворене за рішенням громадянина ОСОБА_5, є юридичною особою, яке здійснює діяльність, що повязана із виготовленням проектно-кошторисної документації, проектуванням, виробництвом, монтажем технічного обладнання, машин, виробництвом та реалізацією товарів народного вжитку, будівництвом, надання послуг та інші види діяльності. Вищим органом Товариства є загальні збори засновників. Виконавчим органом є виконавчий директор, який обирається чи призначається загальними зборами засновників (п.5.1) Так, зокрема, до компетенції загальних зборів належать: призначення та звільнення директора, затвердження правил, процедур та інших внутрішніх документів Товариства, визначення його організаційної структури, визначення умов оплати праці працівників Товариства (п. 5.2) До повноважень директора товариства належать, зокрема приймати, звільняти, заохочувати, накладати дисциплінарні стягнення щодо працівників. Згідно п.5.8. статуту всі документи грошового, кредитного і майнового характеру, звіти та баланси підписуються директором та бухгалтером. Трудові відносини з працівниками регулюються трудовим законодавством та колективним договором. З працівниками колективу укладаються трудові угоди. Всі працівники колективу мають право на соціальне страхування, пенсійне забезпечення та на заробітну плату не нижче мінімального рівня встановленого чинним законодавством. Товариство самостійно затверджує штатний розклад працівників, встановлює форми та розміри оплати праці (п.п.7.1.- 7.3. статуту)

Згідно колективного договору ТОВ «Майстер ТТ» від 15.09.2013 року заробітна плата виплачується по електронним заробітним карткам в Жмеринській філії АТ «ОТП Банк» та готівкою через касу підприємства 7 та 23 числа кожного місяця. Розмір заробітної плати встановлений на законодавчому рівні. На підприємстві діє погодинна оплата праці. Посадові оклади і тарифні ставки, надбавки та доплати, зазначені у штатному розкладі. Розміри гарантованих тарифних ставок, надбавок і доплат працюючим може періодично змінюватись. (розділ 3 договору) У пятому розділі закріплено режим роботи підприємства.(а.с. 92-98)

Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Майстер ТТ» керівництво, зокрема, зобовязане видавати заробітну плату у встановлені строки (п. 2 розділу 5) (а.с. 99-106)

Колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Майстер ТТ» із боку власника підписані ОСОБА_5, а з боку трудового колективу - ОСОБА_2 Тобто вказані у цих актам норми поширюються в тому числі і на ОСОБА_2, як члена трудового колективу ТОВ «Майстер ТТ».

Згідно протоколу №29/01/13 загальних зборів засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» від 29.01.2016 року ОСОБА_4 зачитав заяву ОСОБА_2 від 16.01.2016 року про звільнення його з посади директора за згодою сторін з 01.02.2016 року та вирішено звільнити з посади директора ТОВ «Майстер ТТ» за згодою сторін з 01.02.2016 року, призначено на посаду директора ОСОБА_3 (а.с. 50-51)

Згідно витягу з ЄДРЮО (а.с.55) ФОП, ГФ ОСОБА_3 є керівником підприємства з 03.02.2016 року, а засновником є ОСОБА_5

ОСОБА_4 уповноважений ОСОБА_5 на представництво його інтересів як засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.07.2014 року, термін дії якої охоплює спірні правовідносини, із визначенням прав як представника (а.с.56)

Згідно довідки №5 від 29.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» за підписом директора ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі та розрахунку при звільненні перед ОСОБА_2 відсутня (а.с.53).

Згідно довідки №6 від 29.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» за підписом директора ОСОБА_3 з 12.12.2014 р. по 01.02.2016 року у штаті підприємства працював один чоловік ОСОБА_2. У грудні 2015 року 5 робочих виконували роботи згідно цивільно- правових договорів.(а.с.54)

Згідно довідки про доходи №4 від 29.03.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» ОСОБА_2 за період роботи з 01.02.2015 по 31.01.2016 було нараховано 20510,65 грн., в т.ч. за грудень 2015 1704,00 грн. та за січень 2016 1766,65 грн., середня заробітна плата становить 1709.22 грн. (а.с.72)

Згідно заяви ОСОБА_2 ним 07.04.2016 року було надано відповідачу трудову книжку для внесення запису про звільнення відповідно до протоколу від 29.01.2016 року, заявлено вимогу щодо виплати коштів та видачу довідки для постановлення на облік у центр зайнятості (а.с.73) із резолюцією від 07.04.2016 року.

Згідно довідки (а.с. 80) та копії трудової книжки (а.с.81) вбачається, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Жмеринському міськрайонному центрі зайнятості та з 14.04.2016 року йому розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ч.4 ст. 3 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно довідки №8 від 07.04.2016 року ТОВ «Майстер ТТ» середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 55.91 грн. При цьому для обрахунку у січні 2016 року відповідачем обрахування здійснювались із кількості 31 день. (а.с.74)

Відповідачем надано суду письмові відомості щодо виплати/невиплати заробітної плати працівникам товариства за січень 2015 - грудень 2016 року (а.с. 84-85), з яких вбачається нарахування ОСОБА_2 у січні 2016 року 1546,17 грн., у грудні 2015 1462,05 грн., однак відсутні його підписи про отримання. Як особу, яка здійснює виплату у вказаних відомостях зазначено позивача ОСОБА_2

З відомості нарахування заробітної плати по ТОВ «Майстер ТТ» за грудень 2015 року вбачається, що складовою для оплати праці ОСОБА_2 є оклад у розмірі 1704 грн. (а.с.91)

Також як вбачається з відомості нарахування заробітної плати по ТОВ «Майстер ТТ» за січень 2016 року, складовими для оплати праці ОСОБА_2 є частина окладу, відпускні та розрахункові на загальну суму 1766,65 грн., із яких до оплати 1546,17 грн. (а.с. 115)

Позивачем про інші докази невиплати заробітної плати при звільненні та про наявність заборгованості за вказаний період не заявлено. Спору щодо нарахувань відпускних не існує. Не доведено доказами та не заявлено також про перебування ОСОБА_2 у відпустці в період за грудень 2015 - січень 2016 року, а відтак такі нарахування у відомості суд першої інстанції оцінив критично.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача ОСОБА_2 01.02.2016 року відповідачем ТОВ «Майстер ТТ» не було проведено з ним розрахунок за останній робочий день (день звільнення), не включено його до жодних відомостей щодо нарахування та обчислення середнього заробітку, а відтак середньоденний заробіток, який належав позивачу при звільненні в останній робочий день, коли він також і виходив на роботу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом встановлено порушення права позивача в цій частині яке підлягає захисту.

Факт роботи позивача у день звільнення - 01.02.2016 року жодним чином не спростований та не оспорений відповідачем. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, будучи директором ТОВ «Майстер ТТ» по день звільнення 01.02.2016 року мав право виходити на роботу та працювати згідно встановлених обовязків. Також судом враховано те, що на протоколі зборів про звільнення ОСОБА_2 від 29.01.2016 року відсутній підпис останнього про ознайомлення, а вперше ознайомившись із таким протоколом зборів, позивач надав відповідачу трудову книжку для внесення відповідного запису. Трудову книжку із підприємства відповідач забрав 29.01.2016 року саме через непогодження із звільненням, яке було викладено у наданому йому наказі.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено відсутність заборгованості у відповідача по заробітній платі перед позивачем за грудень 2015 - січень 2016 року у сумі 3008 грн., оскільки суд вважає, що відсутність підпису у наданих суду видаткових накладних при наявності повного обсягу повноважень на повне розпорядження коштами підприємства в якості директора ОСОБА_6 може свідчити про наявність умислу останнього на стягнення заробітної плати у судовому порядку. А тому, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, судом не взято до уваги як доказ пояснення позивача про те, що картка-ключ до рахунку, що була видана на його імя не перебувала у його розпорядженні, оскільки таке суперечить обставинам справи, не визнано відповідачем, а відтак дана обставина, що має значення, підлягає доказуванню в порядку встановленому ЦПК України.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявність у нього заборгованості по заробітній платі за грудень 2015-січень 2016 року у сумі 3008 грн., а тому в цій частині позову слід відмовити.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Встановлено, що згідно протоколу №05/11/14 загальних зборів засновника ТОВ «Майстер ТТ» ОСОБА_2 був призначений на посаду директора ТОВ «Майстер ТТ» із правом першого підпису та приступив до виконання обовязків відповідно до наказу №04 від 06.11.2014 року з оплатою праці згідно штатного розпису.

Наказом №02-к від 29.01.2016 року директора ТОВ «Майстер ТТ» ОСОБА_3 позивача ОСОБА_2 звільнено з посади директора ТОВ «Майстер ТТ» з 29.01.2016 року за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Трудовий договір може бути припинений за угодою сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України).

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належним працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. (ст. 116 КЗпП України). Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки.

Як вбачається з відомості про нарахування заробітної плати по ТОВ «Майстер ТТ» за грудень 2015 року, складовою для оплати праці ОСОБА_2 є оклад у розмірі 1704 грн. (а.с.91)

Також як вбачається з відомості нарахування заробітної плати по ТОВ «Майстер ТТ» за січень 2016 року, складовими для оплати праці ОСОБА_2 є частина окладу, відпускні та розрахункові на загальну суму 1766,65 грн., із яких до оплати 1546,17 грн. (а.с. 115).

Згідно довідки Пенсійного фонду України в м. Жмеринка та Жмеринському районі (а.с. 20) позивачу ОСОБА_2 відповідачем нараховано заробітну плату у грудні 2015 року в сумі 1704,00 грн., а в січні 2016 року в сумі 1766,65 грн.

Відповідно до наданих до справи відомостей щодо виплати/невиплати заробітної плати працівникам ТОВ «Майстер ТТ» за січень 2015 - грудень 2016 року (а.с. 84-85) вбачається нарахування ОСОБА_2 у січні 2016 року 1546,17 грн. і у грудні 2015 1462,05 грн., однак у них відсутні підписи ОСОБА_2 про отримання.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність підпису у наданих суду видаткових накладних при наявності повного обсягу повноважень на повному розпорядженні коштами підприємства в якості директора ОСОБА_6 може свідчити про наявність умислу останнього на стягнення заробітної плати у судовому порядку. Колегія суддів вважає, що такі твердження і є припущенням суду першої інстанції, а згідно вимог ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому місцевий суд помилково не взяв до уваги як доказ пояснення позивача ОСОБА_2 про те, що картка-ключ до рахунку, що була видана на його імя не перебувала у його розпорядженні, не дивлячись на заперечення відповідача у справі.

При цьому судом першої інстанції не звернута увага на те, що відповідно розділу ІІІ Постанови НБУ від 05 листопада 2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач має право використовувати таку картку для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків і умов договору з емітентом. Такий рахунок використовується відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 з урахуванням обмежень, встановлених законодавством України. Відповідно до п. 8 зазначеної Інструкції кошти з поточного рахунку юридичної особи не можуть бути використані за допомогою картки, зокрема, для отримання заробітної плати. Таким чином, суд невірно залишив поза своєю увагою пояснення позивача ОСОБА_2 про те, що картка-ключ хоча і була випущена банком на його імя, однак постійно знаходилась у власника ТОВ «Майстер ТТ». А тому знятті кошти за допомогою даної картки-ключа вважаються такими, що отримані під звіт. При цьому в разі несвоєчасного відзвітування за вказані кошти для роботодавця є порушенням касової дисципліни та договору з банком про емісію картки. Поза увагою суду також залишились і пояснення позивача про те, що він не виконував обовязки бухгалтера ТОВ «Майстер ТТ». Таким чином слід дійти висновку про те, що обґрунтованими є твердження позивача про те, що за допомогою картки-ключа він не міг виплатити собі заробітну плату. Також судом не звернута належна увага і на те, що як вбачається з наданої суду довідки Пенсійного Фонду України в м. Жмеринка та Жмеринському районі станом на 04 березня 2016 року роботодавцем позивача не було перераховано відповідні кошти для пенсії і кількість днів для страхового стажу обчислено «29». Той факт, що страховий внесок не було сплачено роботодавцем до Пенсійного фонду України не було належним чином оцінено судом першої інстанції.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. ОСОБА_7 по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання відповідачем обовязку щодо виплати всіх сум, що належать позивачу від відповідача в день його звільнення є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за період затримки виплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника позивача щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що відповідачем не заявлено та не доведено суду відсутність його вини у невиплаті звільненому працівникові сум у строки, що встановлені у ст.116 КЗпП України.

Тягар доказування відсутності вини у непроведенні розрахунку з працівником у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Позивачем надано розрахунок, згідно якого він просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за час затримки виплат при звільненні у сумі 3690 грн. (а.с. 71)

Суд першої інстанції не погодившись з вказаним розрахунком позивач, навів у рішенні свій розрахунок.

Враховуючи розяснення, що містяться в абзаці 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні за період з наступного дня після звільнення 02.02.2016 року по 13.04.2016 року, оскільки з 14.04.2016 року ОСОБА_2 призначено допомогу по безробіттю, а тому порушення його права припинено. При визначенні розміру заборгованості суд виходив із того, що середньоденна заробітна плата позивача відповідно до наданої ним довідки складає 55.91 грн. Час затримки складає 51 день із врахуванням вихідних та святкових днів 02.02.2016 року по 13.04.2016 року, а тому загальна сума заборгованості складає 2851,41 грн., що дорівнює 51 робочий день х 55,91 грн. середньоденної заробітної плати.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки в постанові на яку посилався суд у своєму рішенні йде мова про стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України. В свою чергу суд не застосував положення постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 21 грудня 1999 року, згідно якої, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день винесення рішення суду, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї провини.

Таким чином колегія суддів переконана про те, що висновок суду першої інстанції щодо періоду затримки позивачу виплати належних його до сплати сум з 02 лютого 2016 року по 13 квітня 2016 року є неправильним, оскільки за даних обставин періодом затримки виплати позивачу заробітної плати є з 02 лютого 2016 року по 21 квітня 2016 року включно (день винесення рішення у справі). Враховуючи те, що судом першої інстанції вірно було обчислено середньоденний заробіток позивача 55,91 грн., однак неправильно визначено період затримки, тому колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заробітної плати з 02 лютого 2016 року по 21 квітня 2016 року, тобто за 57 днів в розмірі 3186,87 гривень.

Також колегія суддів переконана, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність взаємної вини щодо встановлених обставин як позивача, так і відповідача, а тому з врахуванням частковості задоволення позову працівника, суд безпідставно визначив розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, керуючись також межами розумності та справедливості до судового рішення, а тому необґрунтовано вирішив зменшити суму заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні у сумі 2851,41 грн. до суми 1425 грн., оскільки відповідач належним чином відповідними доказами не довів суду відсутність у цьому своєї провини.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду не в повній мірі відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає зміні на підставі п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 10, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 квітня 2016 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату з 01 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року в сумі 3008 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 02 лютого 2016 року по 21 квітня 2016 року включно в сумі 3186,87 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстер ТТ» в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_8

Судді : /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: