Справа № 182/3016/16-ц
Провадження № 4-с/0182/17/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю заявника ОСОБА_3, представника заявника ОСОБА_4, державного виконавця Логвиненко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, заінтересована особа - Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (до зміни прізвища - ОСОБА_6) ОСОБА_7 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5, якою просила визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 24.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження; зобовязати відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції відновити виконавче провадження ВП № 44235937 про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 123779,94 грн. та зупинити його до вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження після смерті боржника.

Вважає незаконними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5 під час примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/223 виданого 14.07.2014 року Нікопольським міськрайонний судом про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь стягувача ОСОБА_8 боргу в сумі 123779,94 грн., які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2014 року без законних на то підстав. Так, виконавче провадження було закінчено 24.11.2014 року у звязку зі смертю боржника, ще до спливу шести місяців, які надаються для прийняття спадкоємцями спадщини. Вважає, що державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження у звязку зі смертю боржника, так як правовідносини допускають правонаступництво, що передбачено ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено обовязок зупинення виконавче провадження. Однак, державний виконавець у порушення норм вказаного Закону цього не виконав та безпідставно прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження. Копію постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем їй не направлялося, вона її не отримувала. Про оскаржувану постанову дізналися під час розгляду іншої справи. Її представник копію постанови отримав лише 27.05.2016 року. Строк на оскарження нею не пропущений, так як відрахування строку починається саме з 27.05.2016 року, а з даною скаргою вона звернулася у десятиденний строк з дня, коли дізналася про порушення свого права.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги скарги підтримали, просили задовольнити.

Державний виконавець Логвиненко Т.М. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. Послалась на те, що стягувану направлялась постанова про закінчення виконавчого провадження, а тому вважає, що строк звернення до суду зі скаргою заявником пропущений. Зазначила, що боржник помер ще до предявлення стягувачем виконавчого листа на виконання до ДВС. Постанову про закінчення виконавчого провадження нею було винесено 24.11.2014 року у відповідності до п.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Виконавчий лист та постанова про закінчення виконавчого провадження, згідно поштового повідомлення, були отримані 17.02.2015 року. У судовому засіданні вказала, що може вона і допустила помилку прийнявши постанову про закінчення виконавчого провадження, але заявником пропущений строк звернення до суду зі скарго. У матеріалах справи наявні письмові заперечення (а.с.114).

Суд, вислухавши ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, державного виконавця Логвиненко Т.М., вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

У статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин) закріплено обставини, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження. Згідно п.1 ч.1 цієї статті, виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

З матеріалів ВП № 44235937, копію якого надано ВДВС до суду (а.с.12-27) вбачається наступне.

04.08.2014 року державним виконавцем за заявою ОСОБА_8 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/223 виданого 14.07.2014 року Нікопольським міськрайонний судом про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь стягувача ОСОБА_8 боргу в сумі 123779,94 грн. (а.с.13,14).

Згідно повідомлення ВДРАЦС від 22.08.2014 року № 1478/06-29 (а.с.21), в книзі реєстрації актів цивільного стану про смерть по місту Нікополю згідно актового запису № 1171 від 18.07.2014 року зареєстровано смерть ОСОБА_6.

24.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/0182/223 виданого 14.07.2014 року Нікопольським міськрайонний судом про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь стягувача ОСОБА_8 боргу в сумі 123779,94 грн. (а.с.19). Державним виконавцем встановлено, що боржник помер. Підставами закінчення провадження зазначено п.3 ч.1 ст.49, с.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження відкрито з виконання виконавчого документу з приводу стягнення боргу. Дані правовідносини допускають правонаступництво.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем 24.11.2014 року було незаконно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.49, с.50 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до п.1.ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той час), виконавче провадження підлягало обовязковому зупиненню. Тому вимоги скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 24.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження підлягають задоволенню.

З копії виконавчого провадження (а.с.12-27) не вбачається, що стягував отримав постанову від 24.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження. Стягувач, згідно матеріалів справи та заяви наявної у виконавчому провадженні про прийняття на виконання виконавчого листа, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Постанова про закінчення виконавчого провадження була направлена державним виконавцем за адресою: м. Нікополь, вулиця Білоруська, 19а (а.с.19-на звороті-22,27) та, як вбачається з поштового повідомлення, отримана 17.02.2015 року Гавриш.

У судовому засіданні заявник вказала, що не знає хто проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 і хто така (такий) Гавриш їй невідомо. Їй постанову ніхто не передавав. Вона нікого не уповноважувала на отримання кореспонденції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявник постанову про закінчення виконавчого провадження, як зазначає державний виконавець 17.02.2015 року, не отримувала. А тому, суд бере до уваги посилання заявника та її представника на те, що про оскаржувану постанову вони дізналися 27.05.2016 року під час розгляду іншої справи і 03.06.2016 року заявник звернулася з даною скаргою до суду, тобто у десятиденний строк з дня, коли дізналася про порушене право.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявник звернулася зі скаргою у строк, передбачений ст.385 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції зі змінами, внесеними згідно Закону №1730-VIII від 03.11.2016 року), у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог скарги в частині зобовязання відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції відновити виконавче провадження та зупинити його до вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження після смерті боржника, так як процедура відновлення виконавчого провадження визначена ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції зі змінами, внесеними згідно Закону №1730-VIII від 03.11.2016 року). Дані вимоги суд вважає передчасними.

Керуючись ст.ст.383-387 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 24.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

В іншому відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1