Справа № 204/5174/15-ц
Провадження № 2/204/1538/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю прокурора Козакевич Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

за участю представника третьої особи Цуцкової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 31 жовтня 2008 року він уклав шлюб із ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_6. Подружнє життя між сторонами не склалося, 19 червня 2013 року шлюб між ними було розірвано. З кінця 2013 року відповідач не проживає разом з дитиною, не приймає ніякої участі в його вихованні та утриманні. Фактичним вихованням і утриманням дитини займається батько дитини. Ухилення матері від виконання своїх обов'язків проявляється в тому, що вона умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до дитини та розвитку його внутрішнього світу, - тобто відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками перед дитиною. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною, матері ніколи не було. ОСОБА_3 жодного разу не опікувалась дитиною, коли останній хворів, зацікавлення в самопочутті не виявляла, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою.

Судом було вірно визначено прізвище відповідача як «ОСОБА_3» (а.с.98,99).

Судом було вірно визначено найменування третьої особи як Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради.

В судовому засіданні позивач, його представник, кожен окремо, підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав відносно матері дитини.

Відповідач, її представник, кожна окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність правових підстав.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вислухавши сторони, думку прокурора, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №451 (арк.с.4).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, перебували у зареєстрованому шлюбі, та разом з дитиною від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 31 жовтня 2008 року у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №1034 - розірвано (арк.с.24-25).

Також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, умови для проживання відповідача та її дитини від першого шлюбу, були неможливими та остання вимушена була покинути місце проживання, забрати дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та поїхати з міста, оскільки будь-яких родичів у останньої в м.Дніпропетровську не було.

Неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач не віддав, у зв'язку з чим, відповідач виїхала до Росії к своїм батькам.

Пізніше, в Росії, відповідач уклала шлюб, та разом з чоловіком і дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїхала до країни Ізраїль, та згідно законодавства країни Ізраїль, протягом року у неї була невиїзна віза. Лише у лютому 2016 року відповідач отримала посвідку на проживання у країні Ізраїль і з цього часу їй було дозволено виїжджати за межі країни.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог посилалась на те, що весь час її бувший чоловік ОСОБА_1 не виходив з нею на зв'язок, нічого не повідомляв про дитину, все про дитину вона вимушена була дізнаватись від вихователя у дитячому садочку. Протягом всього строку, вона періодично надавала матеріальну допомогу на утримання дитини, цікавилась його життям через вихователя, бо іншим шляхом, позивач позбавив її такої можливості. Вважає, що батько навмисно позбавив її будь-якого спілкування з дитиною, та від дитини вона ніколи не відмовлялась і не відмовиться. Оскільки старша дитина не має батька, та хлопчику є 14 років, останній час вона намагалась замінити йому одночасно і батька і мати, та вважає, що позбавивши її прав відносно дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько, тим самим, намагається позбавити дитину матері, проте, батьки мають рівні права щодо виховання дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, у випадках коли вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно акту оцінки потреб дитини та її сім'ї (початкова оцінка) Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №45 від 24.02.2015 року, з кінця 2013 року мати не проживає з родиною. Батько - ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина забезпечена всім необхідним, має стабільний емоційний стан (арк.с.34-36).

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №1676 від 07.09.2015 року, виходячи з інтересів дитини є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.47).

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.

Приймаючи до уваги зазначені норми закону, та даючи оцінку висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №1676 від 07.09.2015 року, суд виходить, що зміст останнього ґрунтується лише на фактах окремого проживання матері та дитини.

Причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не з'ясував, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджував.

Не містить зазначений висновок також обґрунтування, в чому саме полягає винна поведінка матері та її злісне ухилення від виховання сина, і як наслідок позбавлення батьківських прав матері, яка бажає і може виховувати та утримувати дитину.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, не можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов'язками.

Оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи, що дитина не систематично, але спілкується із матір'ю, зазначене свідчить про підтримання ними особистих відносин і прямого контакту, характер цих відносин не ґрунтується на неприязні та зневазі.

Суд вважає, що винна поведінка матері, в судовому засіданні, не доведена, чим, позивач не виконав вимоги ст.ст.10,11 ЦПК України, згідно яких, саме позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини, таких доказів він не надав суду.

Виходячи з таких конкретних обставин справи, суд не знаходить достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимога позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки останньому в позові відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.19, 150, 164 СК України, Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Токар