Справа № 161/2586/16-ц
Провадження № 2/161/1700/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.

з участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2012 року ОСОБА_1 вчинив відносно нього злочин, передбачений ч. 3 ст. 355 КК України, а саме: з метою повернення боргу в сумі 20 000 доларів США запропонував йому проїхати автомобілем до однієї з банківських установ міста Луцька, однак під час руху автомобіля в напрямку вул. Ківерцівської, наніс два удари правою рукою в обличчя з метою залякування та примушування виконати укладені договором позики цивільно-правові зобовязання щодо повернення позичених коштів та всупереч його волі, умисно вивіз його в безлюдне місце, а саме в лісосмугу поблизу с. Клепачів Ківерцівського району, де відповідач застосував насильство, що виразилося в удушенні, нанесенні ногою удару по ногах, викручуванні рукою другого пальця лівої кисті, погрожуючи при цьому фізичною розправою над ним у разі неповернення позичених грошей.

Вказує, що вироком Луцького міськрайонного суду від 24.01.2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України.

Разом з тим, даним злочином йому заподіяно матеріальні та моральні збитки, які йому не відшкодовані.

Так, неправомірними діями відповідача йому було заподіяно матеріальну шкоду в сумі 500 грн., яка понесена ним в травмпункті м. Луцька, а саме: 150 грн. на рентгенографію та 350 грн. на придбання та накладання гіпсової повязки.

Також, йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у протиправному було вивезенні в лісову смугу, заподіяні тілесні ушкодження, а також погроз фізичною розправою у вигляді позбавленні життя. Крім того, під час здійснення на нього нападу він переніс сильний фізичний біль, душевні страждання, а також приниження честі і гідності. При цьому, він довгий час не міг здійснювати будь-яку фізичну роботу за місцем проживання, що являлось обузою для його сімї.

Зазначає, що на сьогоднішній день, після неправомірних дій відповідача, у нього палець на руці має скривлений вигляд, що завдає багато незручностей, а також деформувалась спинка носа, що призвело до неестетичного вигляду обличчя і спричинює йому душевні та моральні страждання.

В звязку з чим просить стягнути з відповідача на його користь 500 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 300000,00 грн. моральної шкоди.

В судове засідання позивач не зявився, проте подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, в тому числі застосувавши строки позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, згідно вироку Луцького міськрайонного суду від 24.01.2013 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України (а.с. 4-6).

Вказаним вироком встановлено, що 10.09.2012 року ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 проїхати автомобілем до однієї з банківських установ міста Луцька, однак під час руху автомобіля в напрямку вул. Ківерцівської, наніс два удари правою рукою в обличчя з метою залякування та примушування виконати укладені договором позики цивільно-правові зобовязання щодо повернення позичених коштів в сумі 20000 доларів США та всупереч волі останнього, умисно вивіз його в безлюдне місце, а саме в лісосмугу поблизу с. Клепачів Ківерцівського району, де застосував насильство, що виразилося в удушенні, нанесенні ногою удару по ногах, викручуванні рукою другого пальця лівої кисті, погрожуючи при цьому фізичною розправою над ним у разі неповернення позичених грошей, в результаті чого спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому проксимальної фаланги другого пальця лівої кисті, який згідно висновку судово-медичної експертизи №1420 від 24.09.2012 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоровя, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби, закритий перелом кісток носа, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, а також синці та садна, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.

Як слідує із заяви ОСОБА_1, останній просить застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивачем вони пропущені.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Отже, посилання відповідача на пропуск відповідачем строків позовної давності не заслуговують на увагу.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Разом з тим, позивачем не представлено жодного належного доказу понесення ним матеріальних витрат, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Крім цього, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що позивачу була заподіяна певна моральна шкода, яка полягала в нервовому стресі, емоційних стражданнях, сильному фізичному болі, душевних стражданнях, отриманих внаслідок тілесних ушкоджень середнього та легкого ступеню тяжкості, а також приниження честі і гідності, у звязку з чим, зважаючи на принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. у її відшкодування.

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути кошти у визначеному розмірі.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551,20 грн. несплаченого судового збору по задоволеній вимозі немайнового характеру.

На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 209, 213-215, 226 ЦПК України, керуючись ст. ст. 15, 23, 61, 257, 267, 268, 1166, 1167, 1168 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд , -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк