Справа № 362/5767/15-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К. В.
Провадження № 22-ц/780/2476/16 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 26 05.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Поліщука М.А.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст.ст. 1048-1050 ЦК України та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 158,53 доларів США, та пеню, інфляційні та кошти за обслуговування кредиту на суму 8'824'733,50 грн, а також 3654 грн. сплачених судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30.05.2008 р. між ПАТ «Родовід Банк» (надалі Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №77.1/АК-00957.08.2 згідно умов якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію сумою 16 940,00 доларів США терміном до 30.05.2015 р. Вказані кошти видавадися для придбання автомобіля та сплати страхових платежів.

Згідно п.1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом сторонами погоджена на рівні 9% річних.

Відповідно до п.3.6. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, сплачувати Банку за кожен день пеню у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу.

Позивач посилається на те, що відповідачем систематично порушувались умови Кредитного договору, а несвоєчасне виконання зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 02.06.2015 р. у ОСОБА_2 виник обов'язок повернення кредитних коштів у розмірі 15 039,85 доларів США, суми простроченої заборгованості за процентами - 118,68 доларів США, суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та плати за обслуговування кредиту - 8 745 100,48 грн, суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та плати за обслуговування кредиту - 44 902,42 грн, суми заборгованості за плату по обслуговуванню кредиту - 23 500,02 грн, суми інфляційних від суми простроченої плати за кредитом - 11 230, 58 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не виконав свої зобов'язання за договором, Банк просив у судовому порядку стягнути вказані кошти.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 11 826,93 долара США, 236 444,46 грн та суму судових витрат у розмірі 194,13 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про стягнення з нього на користь Банку 8 201,65 доларів США заборгованості та процентів за користування кредитом, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, що мають значення для справи, не надання належної оцінки доказам у справі, що на його думку призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Позивач по справі ПАТ «Родовід Банк», не погоджуючись із висновками першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

При апеляційному розгляді представник відповідача подану апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав, просив її задовольнити та ухвалити рішення з врахування поданої відповідачем заяви про застосуванням строків позовної давності до вимог про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Родовід Банк» відхиленню з таких підстав.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 30.05.2008 р. між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №77.1/АК-00957.08.2, згідно умов якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію сумою 16 940,00 доларів США терміном до 30.05.2015 р.

Згідно п.п.1.5., 1.5.1. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 9% річних, щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлена в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

Пунктом 3.1. Кредитного договору в редакції додаткового договору №2 від 31.12.2008 р. встановлено строки виконання зобов'язання зі щомісячним погашенням платежів - до 10 числа кожного місяця.

Відповідно до п.3.6. Кредитного договору позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, сплачувати Банку за кожен день пеню у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу.

Відповідач не заперечує щодо правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «Родовід Банк».

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору та пені, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що дійсно між Банком та відповідачем укладено кредитний договір за умовами якого Банк надав, а відповідач отримав шляхом зарахування на його розрахунковий рахунок грошові кошти визначені умовами кредитного договору, і оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно стягнення заборгованості із застосуванням відповідного строку позовної давності.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, однак розрахунок стягненої суми з відповідача не відповідає дійсності враховуючи наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. ст. 610, 612 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із позовом ( подав через пошту) про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором 04 серпня 2015 році із розрахунком заборгованості по сумі кредиту, процентам по кредиту та 3 % річних починаючи з 2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 при розгляді справи судом першої інстанції подав заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності відповідно до норм ст. 267 ч.3 ЦК України.

Відповідно розрахунку наданого відповідачем, заборгованість за Кредитним договором не погашено.

Визначаючи суму заборгованості за тілом кредиту та не сплачені відсотки за користування кредитом, колегія суддів враховує заяву відповдача про застосування строків позовної давності вимоги ст. 257 ЦК України, а також наданий 24 червня 2016 року позивачем до суду апеляційної інстанції розрахунок згідно до якого заборгованість ОСОБА_2 перед Банком за тілом кредиту за період з 04 серпня 2012 року по 04 серпня 2015 року становить 7262, 68 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом за цей же період становить 3829,22 долара США. Тобто загальна сума заборгованості за тілом та відсоткам по кредитному договору №77.1/АК-00957.08.2 від 30 травня 2008 року становить 11091, 90 доларів США, які підлягають стягненню в примусовому порядку з відповідача на користь позивача.

Також при розгляд справи колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 3 Договору №77.1/АК-00957.08.2 від 30 травня 2008 року передбачено зобов'язання позичальника, а також сторонами договору визначено відповідальність відповідача у справі у разі порушення взятих на себе зобов'язань за не своєчасне виконання зобов'язань.

Так, відповідно до п. 3.6 сторони договору погодили, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, відповідач взяв зобовязання сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6% від суми простроченої заборгованості.

Статтею 258 ч.2 п.1 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі при розгляді справи в суді першої інстанції 04 лютого 2016 року подано заяву про застосування строків позовної давності, ( а.с. 78-82), а тому колегія суддів з врахування вказаної заяви відповідача та наданого позивачем розрахунку вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 04 серпня 2014 року по 04 серпня 2015 року. Зокрема , стягненню підлягає 82811,29 гривень нарахованої пені за несвоєчасне повернення суми отриманого кредиту, та 44409,95 гривень нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Також на думку колегії суддів обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь Банку 3 % річних за прострочення виконання взятого на себе зобов'язання.

Приходячи до вказаного висновку колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1050 ЦК України передбачено якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, 3 % річних на суму кредиту та відсотків за період з 04 серпня 2012 року по 04 серпня 2015 року становить відповідно 1420,64 доларів США та 763,13 доларів США відповідно та врахування курсу НБУ ( 1 долар США станом на день вирішення спору та постановлення рішення у вказаній справі - 05 липня 2016 року = 24,8158 грн.) сума що підлягає стягненню як 3% річних повинна становити 35254,32 грн ( 1420,64 х 24.8158) як 3% річних за порушення строків сплати кредиту та 18937,68 грн. ( 763,13 х 24.8158 ) як 3% річних за порушення строків сплати відсотків за кредитом.

А всього з відповідача на користь позивача за порушення виконання зобов'язань підлягає стягненню 181413 грн. 24 коп (82811,29 гривень нарахованої пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту, + 44409,95 гривень нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом + 35254,32 грн як 3% річних за порушення строків сплати кредиту + 18937,68 грн як 3% річних за порушення строків сплати відсотків за кредитом.)

Щодо позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 23500,02 грн, то позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки відповідно до умов вказаного кредитного договору Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, для придбання автомобіля та сплату страхових платежів, що підтверджується п. 1.2 Договору, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Із врахуванням вищевказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що передбачена умовами кредитного договору (пунктом 1.5.1) щомісячна сплата комісійної винагороди за управління кредитом в розмірі 0,2 % річних від суми виданого кредиту є несправедливою умовою договору, а договір в цій частині нікчемним, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що ж стосується позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» в частині стягнення інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Пунктом 1.2.1 Договору визначено, що предметом позики є грошові кошти отримані у вигляді 16940 доларів США, тобто іноземна валюта, та поверненню підлягали кошти у вигляді іноземної валюти, що передбачено п.3.1.1 Договору.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на нормах ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги ПАТ «Родовід банк» в частинні стягнення судового збору з відповідача на користь позивача у розмірі 3000 грн., виходячи з розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України частковому відшкодуванню підлягають і витрати відповідача понесені по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги, яку апеляційний суд визнав частково обґрунтованою тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Родовід банк» на користь відповідача у розмірі 3000 грн. виходячи з розміру задоволених доводів апелянта.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309, 314, 316, 318 ЦПК України, ст.ст., 257, 258, 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" колегія суддів,- .3 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове рішення по суті позовних вимог.

Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Він- Стави, Васильківського району, Київської області, прож. АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором : із яких 7262, 68 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 3828,22 доларів США, заборгованості за відсотками, 82811,29 гривень нарахованої пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту, 44409,95 гривень нарахованої пеніза несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 35254,32 грн як 3% річних за порушення строків сплати кредиту та 18937,68 грн. як 3% річних за порушення строків сплати відсотків за кредитом, а всього 11091, 90 доларів США, та 181413 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Він-Стави, Васильківського району, Київської області, прож. АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» сплачений судовий збір при звернення до суду першої інстанції в сумі 3000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору при зверненні до апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

М.А.Поліщук