Номер провадження: 22-ц/785/110/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Бабія А.П.,

з участю секретаря Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі про визнання неправомірною відмову у призначенні одноразової страхової виплати, стягнення одноразової страхової виплати та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2014 року,-

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати неправомірною відмову відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі в призначенні йому одноразової страхової виплати, стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 82 824 грн. у рахунок одноразової страхової виплати, а також грошові кошти у розмірі 40 тис грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що з 04 серпня 1987 року по 23 грудня 1988 року працював бетонником на підприємстві СУ «Промстрой» тресту «Днепртяжстрой». 05 вересня 1987 року під час виконання трудових зобов»язань з ним стався нещасний випадок.

10 травня 1988 року ВТЕК встановила йому ІІІ групу інвалідності та втрату 60% професійної працездатності строком на один рік, що підтверджується довідкою № 058302 від 20 травня 1988 року (а.с.11).

У лютому 2010 року він звернувся до ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі з проханням про призначення страхової виплати у зв'язку із погіршенням стану здоровя, який має посттравматичний характер через каліцтво, отримане на виробництві.

16 березня 2010 року МСЕК видала йому довідку № 003218 про втрату 10% професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (а.с.18).

10 вересня 2010 року начальником Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі винесено постанову про призначення йому щомісячної страхової виплати в сумі 416,51 грн., розмір якої становить 10% від середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку, яка складала 4165,09 грн. (а.с.21).

Крім того, в цей же день начальник ОСОБА_3 надіслав на його адресу лист за № 237, яким відмовив йому в призначенні одноразової страхової виплати (а.с.22).

19 жовтня 2010 року він пройшов огляд МСЕК та відповідно до виписки з акту огляду йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% у зв'язку із трудовим каліцтвом та ІІ групу інвалідності з зазначенням дати перегляду МСЕК 19.10.2011 року (а.с.23).

18.10.2011 року він був оглянутий повторно та підтверджено ІІ групу інвалідності та 25 % професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (а.с.25).

04 листопада 2010 року начальником Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі винесено постанову про призначення йому щомісячної страхової виплати в сумі 1041,27 грн., розмір якої становить 25% від середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку, яка складала 4165,09 грн. (а.с.24).

Відповідно до листа начальника Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Одеси від 10.09.2010 року за № 237 йому відмовлено у призначенні одноразової допомоги, з посиланням на те, що стійка втрата працездатності вперше йому встановлена у 1988 році до вступу в дію ЗУ «Про охорону праці», а огляд МСЕК від 16.03.2010 року вважається вторинним, тому відсутні підстави для призначення одноразової допомоги (а.с.22).

Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 27 березня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4, вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права 07.04.2014 року надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з постановлениям нового рішення про задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на момент отримання ОСОБА_2 травми законодавством не передбачалась одноразова допомога, тому ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі правомірно відмовив ОСОБА_2 в призначенні одноразової страхової виплати, у звязку з цим відсутні підстави для визнання неправомірною відмову у призначенні одноразової страхової виплати, стягнення одноразової страхової виплати та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки останні не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, з 04 серпня 1987 року по 23 грудня 1988 року позивач працював бетонником на підприємстві СУ «Промстрой» тресту «Днепртяжстрой», але 05 вересня 1987 року під час виконання трудових зобовязань з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав перелом стегна та потрапив на 180 днів на стаціонарне лікування, що підтверджується актом № 3 від 07 вересня 1987 року (а.с.9-10).

10 травня 1988 року ВТЕК встановила ОСОБА_2 ІІІ групу інвалідності та втрату 60% професійної працездатності строком на один рік, що підтверджується довідкою № 058302 від 20 травня 1988 року (а.с.11).

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі з проханням про призначення страхової виплати у зв'язку із погіршенням стану здоровя, який має посттравматичний характер через каліцтво, отримане на виробництві.

16 березня 2010 року МСЕК видала ОСОБА_2 довідку № 003218 про втрату 10% професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (а.с.18).

10 вересня 2010 року начальником Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі винесено постанову про призначення ОСОБА_5 щомісячної страхової виплати в сумі 416,51 грн., розмір якої становить 10% від середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку, яка складала 4165,09 грн. (а.с.21).

Крім того, в цей же день начальник ОСОБА_3 надіслав на адресу ОСОБА_2 листа за № 237, яким відмовив йому в призначенні одноразової страхової виплати (а.с.22).

19 жовтня 2010 року ОСОБА_2 пройшов огляд МСЕК та відповідно до виписки з акту огляду йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25% у зв'язку із трудовим каліцтвом та ІІ групу інвалідності з зазначенням дати перегляду МСЕК 19.10.2011 року (а.с.23).

18.10.2011 року ОСОБА_2 був оглянутий комісією МСЕК вторинно, якою підтверджено ІІ групу інвалідності та 25 % професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (а.с.25).

04 листопада 2010 року начальником Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі винесено постанову про призначення ОСОБА_5 щомісячної страхової виплати в сумі 1041,27 грн., розмір якої становить 25% від середньомісячної заробітної плати перед настанням страхового випадку, яка складала 4165,09 грн. (а.с.24).

Відповідно до листа начальника Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Одеси від 10.09.2010 року за № 237 ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової допомоги, з посиланням на те, що стійка втрата працездатності вперше йому встановлена у 1988 році до вступу в дію ЗУ «Про охорону праці», а огляд МСЕК від 16.03.2010 року вважається вторинним, тому відсутні підстави для призначення одноразової допомоги (а.с.22).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно із пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, шляхом виплати йому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції входив з того, що на час втрати працездатності діяли Правила відшкодування підприємствами, установами та організаціями шкоди, затверджені постановою Держкомпраці СРСР та Президіумом ВЦРПС від 13.02.1985 року, які не передбачали одноразової допомоги при отриманні травми на виробництві, та будь-які виплати постраждалому покладалися на підприємство, а не на ОСОБА_3.

ОСОБА_3, призначивши ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати в порядку дії Закону, фактично визнав право позивача на соціальний захист, встановлений положеннями цього Закону, тобто, визнав право ОСОБА_2 на повне забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, відмовляючи ОСОБА_2 в призначенні одноразової допомоги, ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків не врахував, що, відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до ОСОБА_3.

У разі коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, йому провадиться одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків.

На зазначену норму статті суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_2 одноразової страхової виплати.

Також суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, не врахував ст. 37 зазначеного Закону, якою встановлений виключний перелік підстав для відмови у страховій виплаті. Такими підставами можуть бути: навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; подання роботодавцем або потерпілим ОСОБА_3 неправдивих відомостей про страховий випадок; вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку; якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний повязаним з виробництвом. Зазначений перелік є вичерпаним та розширенню не підлягає.

Таким чином, посилання ОСОБА_3 на відсутність підстав в призначенні ОСОБА_2 одноразової страхової виплати у зв»язку з тим, що огляд МСЕК від 16.03.2010 року вважається вторинним, не заслуговує на увагу, оскільки, ОСОБА_2 у 2010 році встановлено другу групу інвалідності безстроково та 25% професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом (а.с.23, 25).

Крім того, протоколом № 10 від 06.08.2010 року засідання комісії з рішення спірних питань при відділенні виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Київському районі м. Одеси комісією вирішено призначити потерпілому на виробництві ОСОБА_2 одноразову страхову виплату у повному обсязі (а.с.19-20). Зазначений протокол на даний час є чинним.

Таким чином, стягненню підлягає одноразова страхова виплата у розмірі 82 824 грн. Дана сума підтверджується відповідним розрахунком, який міститься у матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що задоволенню також підлягають позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на його користь суми на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_3 неправомірною відмовою у призначенні йому одноразової страхової виплати.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сімї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що в результаті неправомірної відмови ОСОБА_2 у призначенні одноразової страхової виплати йому спричинена моральна шкода, однак, визначена позивачем моральна шкода у розмірі 40 000 грн. є значно завищеною, у зв»язку з чим, враховуючи характер та тривалість страждань позивача, спричинених йому протиправними діями, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на його користь моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 березня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі про визнання неправомірною відмову у призначенні одноразової страхової виплати, стягнення одноразової страхової виплати та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі в призначенні ОСОБА_2 одноразової страхової виплати.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одесі на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 82 824 грн. в рахунок одноразової страхової виплати, а також 1 000 грн., у якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_6