Провадження №2/756/1195/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Камбулова Д.Г.

при секретарі - Ковган О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про зменшення розміру аліментів і усунення перешкод у спілкування із дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування шкоди, в якому вказувала на те, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по сплаті на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їхньої малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу). В результаті невиконання ОСОБА_2 свого обов'язку по сплаті аліментів за період з 01.07.2013 року по 30.09.2015 року, він має сплатити на користь позивача ОСОБА_1 пеню за прострочення їх сплати в розмірі 182 606,68 грн.

Крім цього вказувала на те, що оскільки відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по пені за несплачені аліменти, з нього також підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 16562,5 грн. за період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року та три відсотки річних в розмірі 1337,63 грн.

Також зазначила, що оскільки курс долара США відносно до курсу гривні зріс, то відповідач ОСОБА_2 мав би сплатити збитки виходячи із розрахунку збільшеного курсу долара США виходячи із суми боргу по пені за несплачені аліменти за період з 01.05.2014 року по 30.09.2015 року, які становлять 58800,91 грн. та підлягають стягненню з відповідача. Просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

До початку розгляду судом справи по суті, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів і усунення перешкод у спілкування із дитиною. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилався на те, що підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та суми коштів річних немає, оскільки питання про стягнення з нього пені за несплату аліментів було вирішено в іншому судовому провадженні, а на момент розгляду справи в нього немає заборгованості по сплаті аліментів.

Крім цього зазначи, що позивач ОСОБА_1 надала невірний розрахунок пені за несплату аліментів, оскільки він не узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України в аналогічних справах.

Також вказував, що його матеріальне становище значно погіршилося, і він має на утриманні іншу дитину, тому просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини починаючи з 18.05.2015 року.

Зазначав, що позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні із малолітньою донькою ОСОБА_3, тому просив суд зобов'язати не чинити йому таких перешкод та визначити його участь у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою суду подана зустрічна позовна заява, була прийнята до спільного розгляду разом із первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, вимоги первісної позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви заперечувала, та вказувала та їх безпідставність.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог первісної позовної заяви та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, оскільки вони не відповідають нормам чинного законодавства України та не узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду України. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви про їх зменшення, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства України та відповідають дійсним обставинам справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, пояснення представника ОСОБА_2, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи, від зареєстрованого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3, яка проживає разом із позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків по утриманню його малолітньої дитини, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2010 року з останнього, було стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2010 року.

На підставі виконавчого листа №2-6071 виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 27.10.2010 року було відкрито виконавче провадження про стягнення відповідного розміру аліментів на користь позивача.

З підстав неналежного виконання ОСОБА_2 рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, у березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.08.2013 року, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 року було змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 35 000 грн. за період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року.

Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 23.04.2014 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 35 000 грн. за період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року.

У зв'язку із несплатою вказаного розміру пені позивач вважає, що такий розмір коштів підлягає перерахунку з урахуванням розміру інфляції та трьох відсотків річних, як передбачено ст. 625 ЦК України, тому просить стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 16562,5 грн. за період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року та три відсотки річних в розмірі 1337,63 грн..

З таким твердженням позивача, суд погодитися не може виходячи із наступного.

Згідно із ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15 убачається, що ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що положення ст. 625 ЦК України про стягнення з ОСОБА_2 інфляційного збільшення розміру боргу та трьох відсотків річних по його стягненню за рішенням суду, не застосовується, оскільки вказані правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат в розмірі 16562,5 грн. за період з 01.05.2014 року по 01.10.2015 року та трьох відсотків річних в розмірі 1337,63 грн. задоволенню не підлягають у зв'язку із безпідставністю.

Розглядаючи питання про стягнення з ОСОБА_2 збитків, завданих неналежним виконанням останнім грошового зобов'язання про сплату пені за несплату аліментів, яке виникло на підставі рішення суду в розмірі 35 000 грн., то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як на підставу для задоволення вказаної позовної вимоги позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 не виконував рішення суду про стягнення з нього коштів. За час такого невиконання, політична та економічна ситуація в Україні змінилася, що призвело до зростання курсу долара США відносно гривні, чим ОСОБА_1 було завдано збитки в розмірі 58 800,91 грн., та які підлягають стягненню з ОСОБА_2.

З таким твердженням суд погодитися не може виходячи із наступного.

Судом установлено та не заперечувалося сторонами факт того, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.08.2013 року, яке рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 року було змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 35 000 грн. за період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року. На підставі вказаного рішення, 23.04.2014 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження.

29.02.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві зазначене вище виконавче провадження було закінчено, у зв'язку із повним виконанням судового рішення.

Зі змісту ст. 22 ЦК України убачається, що збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Посилаючись на вказану норму ЦК України позивач ОСОБА_1 стверджує, що упущеною вигодою є те, що курс долара США по відношенню до гривні збільшився, а тому купівельна спроможність гривні зменшилася, того така різниця для неї є упущеною вигодою.

Разом із цим суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надала жодного доказу того, що вона б реально отримала доходи, якби ОСОБА_2 належним чином виконав свої зобов'язання по сплаті пені за прострочення сплати аліментів, а зміна курсу валют по відношенню до національної валюти не може бути розцінено судом як упущена вигода виходячи із характеру спірних правовідносин.

Отже, суд приходить до висновку про те, що підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в результаті знецінення гривні немає, тому ця вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів, то суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Як вказувалося вище, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2010 року з ОСОБА_2, було стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 і розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2010 року.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 в період з 01.07.2013 року по 30.09.2015 року неналежним чином виконував свій батьківський обов'язок по утриманню спільної малолітньої дитини та не сплачував аліменти на її утримання, у зв'язку із чим, він повинен сплати пеню за прострочення сплати аліментів, виходячи із наданого позивачем розрахунку, яка становить 182 606,68 грн.

З таким висновком позивача ОСОБА_1 суд повністю погодитися не може виходячи із наступного.

Зі змісту ст. 196 СК України убачається, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

З довідки - розрахунку по аліментам, наданої ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві убачається, що в період з липня 2013 року по вересень 2015 року ОСОБА_2 не було сплачено аліменти на утримання дитини лише в липні, серпні та вересні 2013 року (а.с. 16). В інші періоди, після вересня 2013 року ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання дитини виходячи із розміру свого заробітку, що також підтверджується наданими суду квитанціями (а.с.66 - 74).

Факт несплати ОСОБА_2 аліментів в період з липня по вересень 2013 року також підтверджується наданим ним розрахунком (а.с.59), що свідчить про фактичне його визнання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що пеня за несплачені аліменти повинна вираховуватися із необхідних платежів за три місяці (липень, серпень та вересень 2013 року).

З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2696цс15 убачається, що неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином виходячи із розміру заробітної плати ОСОБА_2, яка згідно довідки - розрахунку по аліментам ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в липні 2013 року складала 1600 грн., в серпні - 1600 грн. та у вересні 4967 грн., пеня за прострочення сплати аліментів за вказані місяці буде становити 620 грн. 52 коп. (1600 / 4 х 1% х 31 календарний день = 124 х 2=248; 4967/4 х 1% х 30 календарних днів = 372,52) (248 + 372,52 = 620,52).

За таких обставин позовна вимога в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає частковому задоволенню та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 620,52 грн..

Розглядаючи питання про правомірність вимог зустрічної позовної заяви, суд виходить із наступного.

В зустрічні позовній заяві ОСОБА_2 посилався на те, що він, окрім малолітньої ОСОБА_3 на яку сплачує аліменти, має іншу малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. У зв'язку із незначним розміром заробітної плати яку він отримує, вважає, що є всі підстави для зміни присудженого розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу). Окрім цього як на одну із підстав для задоволення зазначеної частини позовних вимог зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 посилався на те, що в нього є значна кількість боргів перед іншими особами та він вже фактично наперед заплатив аліменти за рішенням суду виходячи із розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка ним була повністю сплачена.

З такими твердженнями ОСОБА_2 суд погодитися не може виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що матеріальний стан ОСОБА_2 фактично не змінився, про що свідчить виконання рішення суду про сплату пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 35 000 грн., наявність в нього транспортного засобу марки «Seat Leon» та належне виконання обов'язків по сплаті аліментів. Факт наявності іншої дитини яка перебуває в нього на утриманні, не свідчить про можливість погіршення стану утримання дитини від першого шлюбу, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Отже, вказана вимога зустрічної позовної заяви задоволенню не підлягає.

Стосовно вимоги зустрічної позовної заяви про усунення перешкод у вихованні дитини, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом із позивачем ОСОБА_1

ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 створює йому перешкоди в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, не надає можливості зустрічатися з нею особисто та спілкуватися в інший спосіб, що порушує права ОСОБА_2, як батька дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 1, 2 ст. 157 СК України).

Відповідно до змісту ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

З висновку щодо участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.01.2016 року №104-305 убачається, що ОСОБА_1 категорично заперечує проти того, щоб ОСОБА_2 зустрічався із своєю малолітньою донькою.

Аналогічна обставина також була встановлена з пояснень позивача ОСОБА_1.

З наданого третьою особою вищенаведеного висновку слідує, що ОСОБА_2 хоче спілкуватися із своєю малолітньою донькою кожної першої і третьої суботи, з 11-00 год. до 18-00 год., а Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вважає, вказаний спосіб спілкування таким, що буде відповідати інтересам як ОСОБА_2 так і інтересам самої дитини. За таких обставин, вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Інші наявні в матеріалах справи докази, наведених висновків суду не спростовують.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 153, 157, 159,192, 196 СК України, ст. ст. 22, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 208 - 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 620 (шістсот двадцять) гривень 52 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про зменшення розміру аліментів і усунення перешкод у спілкування із дитиною - задовольнити частково.

Встановити порядок спілкування ОСОБА_2 з його малолітньою донькою - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3: кожної першої і третьої суботи, з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г.Камбулов