Справа № 344/7957/16-ц
Провадження № 2/344/3916/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

08 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франівського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про ї ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3, (надалі «Відповідач»), просила надати дозвіл на виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя неповнолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та дозволу батька ОСОБА_3 терміном на один рік, а також дозволити Позивачу або її офіційному представнику, оформляти документи для виїзду або супроводу неповнолітньої доньки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Франківського районного суду м.Львова від 20.12.2010р. розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін 22.06.2007р.народилася дочка ОСОБА_4, яка проживає з нею, вона матеріально утримує дитину та належним чином піклується про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. Крім цього Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дочка часто хворіє простудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Проте Відповідач не надає у передбаченому законодавством України порядку дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_4 за кордон для участі танцювальних конкурсах. Вважає що така позиція батька шкодить інтересам дитини, порушує її права та вказує на зловживання ним своїми батьківськими обовязками.

Представником Позивача ОСОБА_5 подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги представник Позивача підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами з повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду за закінченням терміну зберігання ( а.с. 29,31).

Письмового відношення Відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської в судове засідання не зявився , причини неявки не сповістив.

Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій вона не заперечувала проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2010року ( а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-СГ № 098661, виданого 18 липня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.11) сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2010 року після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, неповнолітню доньку- Собко ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матірю ОСОБА_6 ( а.с. 7).

Маючи намір виїхати з дитиною за межі України з метою відпочинку та оздоровлення та, враховуючи відсутність згоди на це батька дитини, Позивач звернулася до суду з даним позовом.

В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу).

Відповідно до принципу 1 Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (надалі «Декларація»), дитині повинні належати всі зазначені в цій Декларації права. Ці права мають визнаватися за всіма дітьми без будь-яких винятків і без відмінностей чи дискримінацій за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншої обставини, що стосується самої дитини чи її сім'ї.

Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4 Декларації).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Частиною 2 статті 4 вищевказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання.

У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

На виконання статті 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

В силу вимог частин 1 та 2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В позовній заяві Позивачем вказано, що Відповідач відмовився надати свою згоду на виїзд за кордон із-за неприязних до неї стосунків.

Відтак, за обєктивних обставин ОСОБА_2 позбавлена можливості у встановленому законом порядку отримати згоду у Відповідача на виїзд їх малолітньої доньки за кордон з метою відпочинку та оздоровлення.

За таких обставин відсутність добровільної згоди ОСОБА_3 на виїзд неповнолітньої дитини за кордон розцінюється судом як обставина, яка не відповідає інтересам дитини. Тому Суд не вбачає підстав для відмови в наданні Позивачу дозволу на виїзд з неповнолітньою дитиною за межі України з метою відпочинку та оздоровлення .

Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, діючи з метою якнайкращого забезпечення охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_4, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги лише в частині надання ОСОБА_2 відповідного дозволу на виїзд її неповнолітньої доньки без згоди батька у період з часу набрання судовим рішенням в даній цивільній справі законної сили по 31 грудня 2016 року .

В решті позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, п.п. 18, 19 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 212- 215, 224-226 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково .

2. Надати дозвіл ОСОБА_2, 07.10.1985р.н., проживаючій ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, або її офіційному представникові, оформити проїзні документи на малолітню доньку ОСОБА_4, 22.06.2007року народження, для виїзду за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, без згоди батька дитини ОСОБА_3, 10.01.1973р.н., зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

3. Надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, у період з часу набрання судовим рішенням в даній цивільній справі законної сили по 31 грудня 2016 року в супроводі матері ОСОБА_2, 07.10.1985р.н., проживаючій ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, без згоди батька дитини ОСОБА_3, 10.01.1973р.н., зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

4. В задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою Відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.