Справа №588/283/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1420/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 08 липня 2016 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_3, третя особа: Приватне підприємство «Степок» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 08 липня 2016 року позов ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 30293 грн. матеріальної шкоди у порядку суброгації та 1378 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що, керуючи автомобілем ГАЗ 6611, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП «Степок», на підтвердження чого він надав докази, але суд не взяв їх до уваги, тому вважає, що завдану шкоду повинен відшкодовувати роботодавець відповідача. Вказує, що регресні зобовязання не підлягають задоволенню, оскільки не застосовуються до відносин майнового страхування.

Заслухавши пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має бути відшкодована страховій компанії відповідачем як винною особою в порядку суброгації, оскільки ОСОБА_3 не довів факту перебування у трудових відносинах з ПП «Степок».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2012 року між позивачем та ПрАТ «Крафт Фудз Україна» укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків. За умовами якого було застраховано автомобіль НОМЕР_1, що належить страхувальнику (а.с. 18 28).

Відповідно до розділу 2 договору страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Тростянецького районного суду Сумської області від 04 квітня 2013 року вбачається, що 28 березня 2013 року о 13 год. 00 хв. на автодорозі Суми - Полтава відбулось зіткнення автомобіля НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_1, який належить ПрАТ «Крафт Фудз Україна», під керуванням ОСОБА_6 В результаті чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою суду ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 30 32).

Відповідно до страхових актів від 15 та 17 травня 2013 року на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 20 травня 2013 року, страхова компанія сплатила на користь ПрАТ «Крафт Фудз Україна» страхове відшкодування за відновлювальний ремонт автомобіля в сумі 30293,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.33 - 63).

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про страхування" (далі - Закон) страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За положеннями ч. 1 ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страхова компанія в силу договору добровільного страхування відшкодувала майнову шкоду власнику застрахованого автомобіля, то відбулася заміна кредитора, тому страховик має право вимоги на відшкодування витрат до заподіювача шкоди. В даному випадку нового зобовязання не виникає.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Строк позовної давності ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» не пропущений, оскільки страховий випадок мав місце 28 березня 2013 року, а до суду з позовом страхова компанія звернулася 14 березня 2016 року, тобто в межах трирічного строку з моменту виникнення страхового випадку.

Враховуючи це, доводи апелянта щодо відсутності підстав для виконання регресних зобовязань колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди у порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Таким чином, зайве посилання у висновках суду на ст. ст. 1187, 1191 ЦК України не змінює суть рішення і не є підставою для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП «Степок», що підтверджується наданими доказами, які суд безпідставно не взяв до уваги, не можуть бути підставою для задоволення скарги.

Встановлено, що відповідач під час ДТП керував незастрахованим транспортним засобом ГАЗ 6611.

Із змісту постанови суду від 04 квітня 2013 року вбачається, що відповідач зазначив свій статус як непрацюючий (а.с. 32).

Не можна взяти до уваги пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які не підтвердили факт виконання відповідачем робіт 28 березня 2013 року на умовах трудового договору. Крім того, вони самі не перебували у трудових відносинах з приватним підприємством на час виникнення спірних правовідносин.

Посилання апелянта на вирок суду від 31 липня 2014 року, яким засуджено директора підприємства за порушення законодавства про працю не можна взяти до уваги, оскільки відповідач не був визнаним потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надав інших належних доказів про факт роботи на приватному підприємстві, зокрема, у справі відсутні відомості трудової книжки, трудовий договір, дані про відрахування із заробітної плати податків та інших обовязкових платежів. Встановлено, що трудова книжка знаходиться у самого відповідача.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В своїх доводах апеляційної скарги відповідач не надав належних доказів для підтвердження своїх заперечень.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -