Провадження № 2/522/7642/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.09.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за яким просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування збитків у розмірі 8 969, 06 грн., витрати на складання аварійного сертифікату у розмірі 500, 00 грн.,ю судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог відзначила, що 28.03.2016р. о 10 год. 00 хв., водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Базарна в м. Одеса, при перетинанні перехрестя вул. Рішельевської не надав переваги у русі транспортному засобу «Хонда», реєстраційний номер ВН14436ЕТ, що рухався по вул. Рішельевська, яка є головною дорогою, в наслідок чого сталось зіткнення зазначених транспортних засобів. У результаті зіткнення обидва автомобіля отримали значні механічні пошкодження. Власником пошкодженого транспортного засобу «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2, є вона - ОСОБА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СХХ 453724. На місці ДТП учасники скористалися своїм правом передбаченим приміткою ст. 124 КУпАП, п. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та 28.03.2016 року на місці ДТП, водіями ОСОБА_2 та позивачкою було спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого відповідач визнав свою вину в ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Тойота» на момент ДТП (28.03.2016р.) була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД» за полісом № АЕ/7866480, на виконання вимог Закону № 1961 28.03.2016р. Позивач звернувся із письмовим повідомлення про настання ДТП до представництва у м. Одесі ПАТ «СК «СКАЙД». Відповідно до п. 34.2 Закону № 1961 Страховою компанією було організовано проведення огляду пошкодженого автомобілю Позивача. Проте, до теперішнього часу Страхова компанія не повідомила жодним чином Позивача про результати проведеної експертизи та розрахунки суми страхового відшкодування.

04.04.2016р. Позивач надав на адресу Страхової компанії Заяву про виплату страхового відшкодування, крайній строк виплати якого припадав на 04.07.2016р. (04.04.2016р. + 90 календарних днів). Оскільки позивачу ПАТ «СК «СКАЙД» і до сьогодні не сплатило суму страхового відшкодування та не повідомило про розмір збитків, який повинна виплатити, 30.08.2016р. Позивач звернувся із заявою до ТОВ МП «Універсал-ЛТД», відповідно до якої просила надати розрахунок суми матеріального збитку, завданого їй, як власнику пошкодженого автомобіля «Хонда» в результаті ДТП. Згідно Аварійного сертифікату № 91-03/16 від 29.03.2016 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого ТЗ «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_3, у результаті вищевказаного ДТП складає 8969,06 гри. Витрати позивача понесені у зв'язку із складанням Аварійного сертифікату складають 500.00 грн.. що підтверджується квитанцією.

Оскільки страхове відшкодування позивачці до теперішнього часу не виплачено, остання вважає, що може отримати повне відшкодування завданої шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, на підставі за вказаних обставин ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 08.09.2016 року) позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Додатково пояснив, що ДТП відбулось 28.03.2016 року та того ж дня було складено повідомлення, у якому відповідач визнав себе винним. Позивачка подавала до страхової компанії повідомлення про ДТП, відповідні заяви та зверталась щодо виплати страхового відшкодування. Проте, до теперішнього часу жодної відповіді не надійшло. Зазначив, що поліс відповідача не вибився в базі полісів, а в євро протоколі він вказує інший номер поліс, також відповідач зареєстрований в СК «Галицький», а не в СК «Скайд», що унеможливлює отримання страхового відшкодування. Тому, просять стягнути відшкодування завданих збитків саме з винної особи. На теперішній день вина позивачки не встановлено. Щодо заявленого розміру збитків зазначив, що останній включає відновлювальний ремонт та коефіцієнт зносу, проте просять лише кошти у розмірі відновлювального ремонту. Також просили стягнути судові витрати, які включають сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі ордеру серії ОД №240976) та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні. Підтримали пояснення, надані у письмових запереченнях на позов. Відповідач додатково пояснив, що був у стані ефекту, коли підписував європротокол, при цьому не заперечував, що складав його за себе і за позивачку саме він, погроз зі сторони позивачки не було. Вважає, що у ДТП вони двоє винні, оскільки позивачка не пропустила його та вона обганяла з правої сторони, що не дозволено. Вона повертала з вул.. Базарної вправо та відповідач її не бачив, оскільки стояв за автостопом. Не вважає себе винним у даному ДТП, проте вони з позивачкою погодили умови складання євро протоколу, згідно до яких вона не має претензій до нього особисто, а за стягненням відшкодування звернеться до страхової компанії, у якій його автомобіль був застрахований. Зазначив, що вони разом їздили до страхової компанії, представники якої взяли повідомлення та оцінили завдані збитки на суму 7500 грн., позивачку це задовольнило, вони все сфотографували та надали ОСОБА_1 усі папери, після чого всі розїхались. Представник відповідача просив відмовити, вважає, що у даному випадку є спільна вина учасників ДТП, позивачка скористалась своїм правом та звернулась до страхової компанії, тому шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з слідуючого.

Судом встановлено, що 28.03.2016р. о 10 год. 00 хв., водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Базарна в м. Одеса, при перетинанні перехрестя вул. Рішельєвської, не надав переваги у русі транспортному засобу «Хонда», реєстраційний номер ВН14436ЕТ, що рухався по вул. Рішельєвська, яка є головною дорогою, унаслідок чого сталось зіткнення зазначених транспортних засобів. У результаті зіткнення обидва автомобіля отримали значні механічні пошкодження.

Власником пошкодженого транспортного засобу «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2, є позивачка ОСОБА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СХХ 453724 (а.с.7).

Учасники ДТП скористалися своїм правом, передбаченим приміткою ст. 124 КУпАП, п. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та 28.03.2016 року на місці ДТП, водіями ОСОБА_2 та позивачкою було спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого відповідач визнав свою вину в ДТП, про що відповідач власноруч зробив відмітку у повідомленні, та підтвердив в судовому засіданні. При цьому його посилання в судовому засідання на те, що позивач здійснювала на нього моральний тиск, нічим відповідно до ст..60,61 ЦПК України не було підтверджено, тому суд не приймає його до уваги.

Цивільно-правова відповідальність відповідача - водія автомобіля марки «Тойота» на момент ДТП (28.03.2016р.) була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД» за полісом № АЕ/7866480 (а.с.44).

На виконання вимог Закону № 1961 28.03.2016р. позивачка звернулась із письмовим повідомлення про настання ДТП до представництва у м. Одесі ПАТ «СК «СКАЙД». З відповідним повідомленням до страхової компанії того ж дня звернувся і відповідач.

04 квітня 2016 року позивачка звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, проте до теперішнього часу жодної відповіді від страхової компанії не отримала та кошти за заподіяну шкоду виплачено не було.

У звязку з чим, вона звернулась до суду з відповідним позовом до винної у завданні шкоди особи. Суд погоджується з тим, що такі обставини свідчать про порушення прав позивача.

Відповідно до норм ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням положень ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом цього Закону (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на наведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15.

Таким чином, суд вбачає, що позивачка не позбавлена права отримати відшкодування завданої шкоди саме від відповідача як заподіювача даної шкоди, не зважаючи на те, що вона зверталась до страхової компанії, оскільки належних та допустимих доказів про отримання нею виплати страхового відшкодування суду не надано. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно того, що він не вважає себе винним у завданні шкоди, оскільки свою вину останній визнав при складанні повідомлення про ДТП.

У відповідності до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В силу ч.1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на те, що наявність вини відповідача у завданні шкоди майну позивачці у судовому засіданні не спростована, доказів щодо сплати відшкодування шкоди страховою компанією суду не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1.

При цьому, щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує наступне.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз'яснення надано у постанові Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоров'я тощо).

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно аварійного сертифікату №91-03/16, складеного 29 березня 2016 року відділом надання послуг з врегулювання збитків ТОВ МП «Універсал ЛТД» (а.с.11-14), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 8 969, 06 грн.. Саме про таку суму заявлено позовні вимоги про відшкодування.

При цьому, згідно вказаного сертифікату №91-03/16 від 29.03.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 7 876, 60 грн..

У відповідності до п. 2.3-2.4 Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, суд приходить до висновку про обґрунтованість розрахованої суми матеріального збитку із застосування коефіцієнту фізичного зносу, тому вважає за можливе стягнути на користь позивачки відшкодування шкоди саме у сумі 7876 (сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 60 коп..

Крім того, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача щодо понесених ним додаткових витрати на складання Аварійного сертифікату, щодо здійснення визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу, що належить Позивачу, у розмірі 500 грн.

Суд частково присуджує з другої сторони понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст.56 ЦПК України передбачено, що «правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI встановлено, що «розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні».

Однак, у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок про надання позивачу правової допомоги з відображенням виду та строків отриманої нею правової допомоги, та акт виконаних робіт, а також відсутні оригінал бухгалтерської квитанції про сплату 1 000 гривень, якими, на думку позивача, було оплачено послуги на правову допомогу, а є лише ксерокопія квитанцій.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач належним чином не довів понесені нею судові витрати по справі, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

При цьому, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551(пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10, 11, 27,31, 60,61,88, 208-210,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.15,16, 22,1166,1187 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ід. код НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ід. Код) матеріальну шкоду у розмірі 7876(сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 60 коп. та витрати на складання Аварійного сертифікату у розмірі 500 (пятсот) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 (ід. код НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_5) судові витрати у розмірі 551(пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

14.12.2016