Справа № 456/4404/14 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/169/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Заяць І.Є., представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Франківського районного відділу Львівського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, прокуратури Франківського району м. Львова, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом невірно встановлено предмет доказування, що призвело до винесення незаконного рішення, оскільки позивач оскаржив не виїмку автобуса, а неповернення автобуса після закриття кримінальної справи за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Також вказує, що судом невірно встановлено момент виникнення порушення майнового права ОСОБА_3, що в свою чергу привело до неправомірного застосування строку позовної давності. Окрім того, зазначає, що районний суд прийшов до невірного висновку, що за відсутності майнової шкоди відсутня і моральна шкода.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

ОСОБА_3, його представник, та представник Франківського РВ ЛМУ МВС України у Львівській області в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 227-229), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Заяць І.Є., представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтовність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Франківського районного відділу Львівського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, прокуратури Франківського району м. Львова, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, у якому просить стягнути з держбюджету (Державне Казначейство України) на його користь завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 419 269 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (а.с. 1-2)

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу автотранспортних засобів від 19.01.1995 року ОСОБА_3 придбав у МП «Техприлад» автобус марки ЛАЗ-4207, 1994 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2. (а.с. 8)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.01.1995 року ОСОБА_3 зареєстрував вищенаведений автомобіль у Стрийському МРЕВ Львівської області (а.с. 3)

Відповідно до довідки від 13.03.1996р. № 71/СВ у ОСОБА_3, працівниками Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області було вилучено вищевказаний транспортний засіб, у зв'язку з порушенням кримінальної справи №144-4475 по факту викрадення автобуса у ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.140 КК України (1960 р.). (а.с. 4)

Районним судом встановлено, що вищенаведена кримінальна справа була втрачена під час подій, які мали місце в ніч з 18.02.2014року на 19.02.2014 року, а саме захоплення адмінбудівлі Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у Л/о та знищення майна шляхом підпалу. А відповідно й не вдалось встановити чи визнавався спірний автобус речовим доказом по справі.

Згідно довідки СВ Франківського РВ ЛМУ УМВСУ у Л/о від 25.05.2005р., спірний автобус, який був вилучений у ОСОБА_3 був повернутий ОСОБА_5 (а.с. 6)

Згідно відповіді Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 23.08.2014р. автобус марки «ЛАЗ 4207» д.н.з. НОМЕР_3, перебуває у Російській Федерації (Свердловська область, м. Нижній Тагіл) у гр.. ОСОБА_5 (а.с. 6-94).

У відповідності до Постанови Прокуратури Франківського району м. Львова від 30.12.2013р. кримінальне провадження № 0002157 від 19 липня 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. (а.с. 16-17)

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки,незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 згаданого Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

При цьому перелічені в ст. 1 та ст. 2 Закону події повинні знаходитись між собою в причинно-наслідковому зв'язку.

Стаття 3 цього ж Закону передбачає, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно виходив з того, що він не має права вимагати відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки він не був притягнутий як обвинувачений, а тому не відноситься до категорії осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбаченої зазначеним законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Окрім того, дії працівників Франківського РВ ЛМУ УМВС України в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України позивачем не оскаржувались та не були визнані незаконними.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено інших обставин, передбачених ч.1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», які дають підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди позивачу - ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, позивач не довів належними та допустимими доказами факт спричинення моральної шкоди в порядку ст.ст.11, 60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено інших обставин, передбачених ч.1 ст. 1176 ЦК України та ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», які дають підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди позивачу - ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська