Справа № 369/8878/16-ц
Провадження № 2/369/3911/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 20 січня 1959 року між ОСОБА_4 та на той час ОСОБА_5 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Шахтарську Шахтарського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 42. Після одруження ними обрані прізвища Король та Король, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 травня 2016 року № НОМЕР_1. Він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4 і ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 травня 2016 року. Також у батьків народився ще один син (його брат) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час перебування у шлюбі батьки отримали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1.

В 1970 році батьками був збудований жилий будинок за вищевказаною адресою загальною площею 93 кв.м., житловою площею 56 кв.м..

З 30 серпня 1988 року він проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а з 1993 року почав там проживати разом з дружиною і сином. Це не заважало проживати разом з батьками, так як будинок технічно поділено на дві частини і є окремі виходи. Його ж брат також був зареєстрований за цією адресою, а з 1990 року зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть від 25 травня 2016 року. За життя заповіту батьком складено не було.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що оскільки жилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, був збудований батьками у шлюбі, то після смерті його батька відкрилась спадщина, що складалась із ? частини вищевказаного нерухомого майна.

Він, ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, має право на ? частину спадкового майна. оскільки після смерті батька він відповідно до діючої на той час норми чинного законодавства Української РСР (ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР), фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном шляхом постійного проживання за місцем знаходження спадкового майна разом із спадкодавцем з 1993 року по теперішній час. Тобто, ним були вчинені дії, які свідчили про прийняття ним спадщини.

В той же час ОСОБА_3, інший син спадкодавця та його рідний брат, не прийняв спадщину після смерті батька, так як не вступив в управління та володіння таким майном (не проживав та не був зареєстрований за адресою знаходження спадкового майна) та не подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Тобто, після смерті ОСОБА_4 його мати, як дружина, він, як син, та його брат ОСОБА_3 мали право на 1/6 частину спадкового майна кожен. У зв»язку з тим, що останній не прийняв спадщину, його частка перейшла до інших спадкоємців та розподілилась між ними, а саме він, ОСОБА_1, та його мати ОСОБА_2 мають право по ? частині спадкового майна кожен, яке складається з ? частини вищевказаного жилого будинку.

У грудні 2003 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину від 23 грудня 2003 року № НОМЕР_2 на ім»я його матері ОСОБА_2.

У серпні 2016 року нотаріусом Селіверстовим В.О. була посвідчена його заява від 12 серпня 2016 року № 605 до органів нотаріату (за місцем вимоги) про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок (або його частину), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 19 серпня 2016 року дану заяву було надіслано до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори. У вересні 2016 року він отримав лист від Першої Київської обласної державної нотаріальної контори «Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину» від 10 вересня 2016 року № 596/01-16. Даним листом йому повідомлено про відмову у вдачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він у своїй заяві про прийняття спадщини послався на діючі норми цивільного законодавства України, а саме ч. 3 ст. 1268 ЦК України, в якій зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У листі, зокрема, зазначено, що положення ст. 1268 ЦК України, на які він посилається, не стосуються його випадку оформлення спадкових прав, оскільки на час смерті спадкодавця діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, положення ст. 549 якого передбачають інакші випадки прийняття спадщини.

Також йому було повідомлено, що згідно матеріалів спадкової справи єдиною спадкоємицею за законом на майно померлого є його дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, то його повідомлено про те, що в наступному видача свідоцтв про право на спадщину нотаріусом на будь-яке майно померлого можлива лише на ім»я того спадкодавця, який частково вже оформив свої спадкові права. Отже, для оформлення ОСОБА_2 своїх спадкових прав на майно, що залишились, їй (або ж представнику) необхідно звернутись до державної нотаріальної контори із оригіналом правовстановлюючого документу на бажане спадкове майно.

Таким чином, він не може реалізувати свої спадкові права на ? частину спадкового майна, яке складається з ? частини вищезгаданого жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на вищевказану частину спадщини, так як на думку нотаріуса, до цього часу ним не було вчинено жодних дій, які свідчили б про його намір оформити спадкові права, а свідоцтво про право на спадщину вже було видано у 2003 році на ім»я дружини спадкодавця ОСОБА_2.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ч. 1 ст. 524, ст. 525, ч. 1 ст. 529, ч. ч. 1, 2 ст. 549, ч. 1 ст. 554 ЦК УРСР, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім»ю України, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на ? частину об»єкту нерухомого майна-житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідач надав суду заяву, в якій позов визнав і не заперечував проти його задоволення і просив розглянути справу у його відсутності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 і представник відповідача позов не визнали і заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4. 23 грудня 2003 року ОСОБА_2 звернулась до Першої київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім»я на грошові внески з належними по них відсотками і компенсаційними виплатами. Відповідно до довідки виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 грудня 2003 року № 2640 ОСОБА_4 дійсно проживав та був прописаний в АДРЕСА_1 з 1970 року до дня смерті-07 квітня 1998 року. 23 грудня 2003 року ОСОБА_7, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ним було посвідчено, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємицею майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, є його дружина ОСОБА_2, і спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з грошових внесків з належними по них відсотками і компенсаційними виплатами, що знаходяться у відділенні ощадного банку № 5399/082 с. П.П.Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, на рахунку № НОМЕР_3, у відділенні Ощадбанку № 8069 м. Києва на рахунку № НОМЕР_4, належних померлому ОСОБА_4 на підставі ощадної книжки серії НОМЕР_5, виданої відділенням Ощадбанку № 5399/082 с. П.Борщагівка, та ощадної книжки, виданої відділенням Ощадного банку № 8069 м. Києва. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 722 за 2003 рік до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, наданої Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою.

У своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на ? частину об»єкту нерухомого майна-житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22. 02. 2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; та в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно вимог ч. 2 глави 13 вказаного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов»язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз»яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім»я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до вимог глави 14 даного Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно вимог п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Так, згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд за клопотаннями представника позивача ОСОБА_1 витребував для повного і всебічного з»ясування обставин, що мають значення для справи, належним чином завірену копію спадкової справи № 722 за 2003 рік до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, наданої Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою.

Однак, в матеріалах даної спадкової справи після смерті ОСОБА_4 відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 і його представником не надано суду відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що давало б можливість суду вирішувати по суті даний спір. В даному випадку відсутність умов для одержання ОСОБА_1 в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, що є підставою для відмови у позові.

Додану до позовної заяви письмову відповідь завідувача Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Грисюк О.В. ОСОБА_1 від 10 вересня 2016 року, в якій повідомлено, що заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину залишена Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою без виконання, суд не може вважати відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, як того вимагає чинне законодавство України. Нотаріус мав би видати обгрунтовану постанову про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, слід зазначити, що в обгрунтування заявлених вимог про визнання права власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вказане нерухоме майно належало на праві власності за життя ОСОБА_4.

07 листопада 2016 року судом було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 і ухвалено витребувати з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи та технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 і на виконання вимог ухвали суду від 07 листопада 2016 року представником позивача ОСОБА_1, якому доручено судом було отримати запитувану інформацію, надано було лише копію технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 20 березня 1988 року на ім»я замовника технічної інвентаризації-позивача у справі ОСОБА_1. Також до позовної заяви було надано позивачем виписку з по господарської книги № 9 за 1996-2000 роки по АДРЕСА_1.

У зв»язку з цим позивачем ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів, які б давали можливість суду перевірити фактичні та правові підстави виникнення і набуття права власності на спірний жилий будинок ОСОБА_4 за його життя.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 і представник позивача не довели належним чином позовні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 в судовому порядку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на ? частину жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги в поданій до суду позовній заяві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, глав 10, 13, 14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22. 02. 2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.