Провадження № 2-4572/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Кучерини Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення коштів, -
15.06.2016 позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_4, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з останньої 6 000, 00 грн. в якості попередньої оплати та 7 444, 00 грн. в якості пені.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 01.04.2016 між нею та відповідачем укладено договір №УЗП-000008 на розробку сайту з індивідуального дизайну, відповідно до умов якого вона сплатила відповідачу 6 000, 00 грн. в якості передоплати за виконання робіт по розробці сайту, які повинні були проводитися поетапно, зокрема, роботи по дизайну сайту впродовж 2 тижнів. Проте, відповідач у передбачений договором строк зазначені роботи не виконала, у зв'язку з чим прострочила виконання за договором, на її вимогу сплачені кошти не повернула. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати, а також пеню за період з 16.04.2016 по 18.08.2016, передбачену п. 7.2 договору.
В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності на позовних вимогах наполягає.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала суду письмові заперечення проти позову, та заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. В запереченнях відповідач визнає не виконання робіт у передбачений договором строк, проте посилається на те, що прострочка виникла не з її вини. Зокрема, вказує, що умовами договору передбачено, що у випадку затримки надання матеріалів або інформації необхідної для початку виконання роботи, виконавець не несе відповідальності за несвоєчасну здачу проекту. У зв'язку з цим, посилається на те, що з боку позивача не було погоджено початковий варіант дизайну сайту, хоча з 04.04.2016 вона двічі направляла позивачу через систему «Вайбер» приклади і початкові роботи по дизайну.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.04.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір №УЗП-000008 на розробку сайту по індивідуальному дизайну, відповідно до якого відповідач зобов'язалася виконати повний об'єм робіт по розробці сайту позивача в строк 4 тижні.
За умовами договору роботи по створенню сайту повинні проводитись поетапно: 1) дизайн протягом 2-х тижнів; 2) «верстка» протягом 1-ого тижня; 3) програмування - 1 тиждень.
В свою чергу позивач зобов'язалася своєчасно надавати необхідні інформаційні матеріали для початку виконання робіт по договору (протягом 1-го робочого дня з моменту підписання договору, своєчасно оплатити виконавцю вартість робіт, в тому числі шляхом передплати в розмірі 50% від суми специфікації, вказаної в договорі.
На виконання умов договору позивач сплатила на користь позивача 6 000, 00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 01.04.2016 №5.
Відповідач не виконала роботи у визначений договором строк, що з її боку не оспорюється.
Посилання відповідача на те, що позивачем допущено затримку матеріалів або інформацію, необхідну для своєчасного проведення робіт, а тому у даному випадку згідно п. 2.3 договору має місце прострочення позивача як кредитора у зобов'язанні, суд знаходить необґрунтованими, оскільки відповідачем не представлено жодного доказу на підтвердження того, які ж саме матеріали або інформація запитувались ним у позивача.
При цьому таким доказом не може бути лист від 25.06.2016, оскільки на цей час відповідачем уже було допущено прострочення виконання.
Зокрема, як видно з умов договору, перший етап робіт повинен був бути завершений не пізніше 15.04.2016. Отже, відповідач з 16.04.2016 прострочила виконання за договором.
За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 538 ЦК України, Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.
При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.
Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Таким чином, наведені вище обставини дають суду підстави для висновку про те, що позивачем належним чином виконано умови договору від 29.11.2014 №041187.
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої обов'язки щодо виконання робіт за договором від 29.11.2014 № 041187 належним чином не виконала, допустила прострочку виконання, у зв'язку з чим позивач вправі вимагати відшкодування збитків, які за фактичних обставин справи охоплюють суму внесеної передплати, та пені, передбаченої у п. 7.2 договору.
Як видно з наданих позивачем розрахунків, останньою здійснено нарахування пені за період з 16.04.2016 по 18.08.2016 у розмірі 7 444, 00 грн.
Даний розрахунок є вірним, оскільки відповідно до формули вказаної позивачем (61+63) * 0,5% * 12 000, 00 грн. = 7 440, 00 грн.
Разом з цим, суд вважає, що розмір пені в сумі 7 440, 00 грн. є явно неспіврозмірним збиткам, завданим порушенням зобов'язання.
Так, за ст. 559 ЦКУ, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦКУ, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Надана суду можливість знижувати розмір неустойки в разі її надмірності в порівнянні з наслідками порушення зобов'язань є одним з правових способів, передбачених у законі, спрямованих на реалізацію вимог ч. 2, 3 ст. 13 ЦКУ, згідно з якими при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільне законодавство передбачає неустойку в якості способу забезпечення виконання зобов'язань і заходи майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а право зниження розміру неустойки надано суду з метою усунення явної її неспівмірності наслідкам порушення зобов'язання.
В пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Беручи до уваги викладене, зважаючи, розмір пені в сумі 7 440, 00 грн. є явно неспіврозмірним збиткам, завданим порушенням зобов'язання, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір пені до 2 000, 00 грн.
За таких обставин, виходячи з встановленого в ході судового розгляду факту порушення відповідачем умов договору, що стосуються строків виконання робіт, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн., та пеню в розмірі 2`000,00 грн.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10-11, 57-58, 60, 74, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6 000, 00 грн., пеню в розмірі 2`000,00 грн. та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Лазаренко