АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/7159/15-ц Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І. В.
Провадження № 22-ц/790/1621/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів надання послуг
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів - Бурлаки І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води ,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів 11 707 грн. 83 коп. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігрів холодної води для потреб гарячого водопостачання.

В обгрунтування посилався на те, що відповідачі є абонентами КП «ХТМ» за адресою: АДРЕСА_1, але за надані їм послуги з централізованого опалення та підігрів холодної води для потреб гарячого водопостачання сплачують несвоєчасно або не в повному обсязі, у зв'язку із чим з 01 вересня 2011 року по 01 серпня 2015 року утворилась відповідна заборгованість.

Відповідачі проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що у квартирі встановлений лічильник спожитої холодної та гарячої води, але позивач здійснював нарахування за послуги підігріву холодної води не відповідно до показань лічильника, а виходячи з нормативів споживання, до того ж просили застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги опалення та підігрів води за період з 20.08.2012 року по 01.08.2015 року у розмірі 9 362 грн. 17 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши обставини справи та, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково , а рішення суду першої інстанції зміненню виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги КП «ХТМ», суд першої інстанції керувався ст. ст. 257, 322 ЦК України, ст. 162 ЖК України, ст.ст. 20, 21 ЗУ «Про житлово-комінальні послуги», п.33 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведння, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та виходив з того, відповідачі як споживачі послуг зобов'язані сплачувати за отримані послуги, від яких вони не відмовлялись, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оплата виконувалась не в повній мірі або несвоєчасно, при цьому було застосовано наслідки спливу строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1. Вони є абонентами КП «ХТМ» та отримують надані ним послуги. Абонентський рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 3-5).

Згідно наданої позивачем відомості нарахувань та оплат за теплову енергію, мешканці квартири АДРЕСА_1 за опалення та підігрів холодної води для потреб гарячого водопостачння сплачували несвоєчасно та не в повному обсязі, у звязку із чим утворилась заборгованість з 01.09.2011 року по 01.08.2015 року у розмірі 11 707 грн. 83 коп. (а.с. 6-9).

Відповідно до ч.1 ст. 256, ст. 257 ЦК України пзовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із дійсним цивільним позовом КП «ХТМ» звернулося до суду 20 серпня 2015 року (а.с. 2). Враховуючи подану заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків сплиту строків позовної давності, суд першої інстанції ухвалив стягнути заборгованість за надані послуги за період з 20.08.2012 року по 01.08.2015 року, врахувавши при цьому трирічний строк, встановлений ст. 257 ЦК України (а.с. 25). Отже, посилання в апеляційній скарзі на неврахування заяви про застосування строків позовної давності спростовується матеріалами справи.

У своїх письмових поясненнях суду першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на наявності у нього лічильника спожитої гарячої води, непроходження ним повірки з вини КП «ХТМ» та нарахування позивачем заборгованості не відповідно до показань лічильника, а відповідно до встановлених тарифів споживання. Також до суду апеляційної інстанції апелянтом подано копію акту опломбування лічильника за адресою: АДРЕСА_1 від 29.01.2016 року, згідно якого держповірка лічильника проведена 28.01.2016 року . З даного акту не вбачається , що було втручання в цілісність лічильника або його пломб (а.с. 48).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта та відхиляє доводи позивача - КП "ХТМ" стосовно необхідності нарахування заборгованості за послуги підігріву води відповідно до тарифів, а не за показаннями встановленого у квартирі відповідачів лічильника.

Як безспірно встановлено судом, у квартирі за адресою проживання відповідачів 01.12 .2006року встановлено прилади обліку води тип Е-ТО 1,5 № НОМЕР_1 ,дата випуску 01.01.2006 рік, який у встановленому порядку прийнято до експлуатації.

Відповідно до ч. 3 ст.28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Пунктом 9 Правил, передбачено, що квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Пунктом 10 Правил визначено, що оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил, яких у даній справі не встановлено. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Абзацом 5 п.15 Правил визначено, що у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до пп.4 п. 32 Правил, виконавець зобов'язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Таким чином, оскільки позивач не довів, що встановлений у квартирі відповідачів засіб обліку підогріву води несправний, то здійснення ним нарахування за діючими тарифами є безпідставними і тому колегія суддів не погоджується із висновками районного суду про обгрунтованість позову в частині стягнення заборгованості в цій частині. Оскільки контроль щодо періодичної повірки покладено на виконавця послуг, то невиконання цього обов'язку є прострочення кредитора, за яку боржник не відповідає. Відсутність контролю щодо повірки приладів обліку не позбавляє споживача права на оплату послуг згідно їх показників.

Як зазначено вище, нарахування оплати послуг здійснювалось згідно кількості осіб, зареєстрованих в квартирі без врахування приладу обліку води, що суперечить встановленим правилам. Доказів, що відповідачами не було надано доступу до приладу обліку води, що перешкоджало здійсненню його повірки, матеріали справи не містять, не було їх надано й під час апеляційного провадження.

Вказані доводи є підставою для скасування рішення суду про стягнення заборгованості за підогрів води в межах строку позовної давності в сумі 2726,86 грн. та відмові в цієї частині у задоволенні позовних вимог.

Не може бути враховане посилання апелянта на те, що між ним та КП «ХТМ» не укладався договір про надання відповідних послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, оскільки згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, що відповідно до ст. 3607 ЦПК України має враховуватись судами всіх інстанцій при здійсненні ними правосуддя.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються процесуальних порушень при постановленні ухвали від 11 січня 2016 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення і не стосуються оскаржуваного заочного рішення від 19 листопада 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку , що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, заочне рішення Фрунзенського районного суд м.Харкова від 19.11.2015 року -зміненню в частині стягнення 2726,86 грн. за підогрів холодної води,відмовивши в цієї частині у задоволенні позовних вимог. В частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП « ХТМ» заборгованість за надання послуг опалення за період з 20.08.2012 року по 01.08.2015 рік у розмірі 6635,31 грн. рішення суду залишити без змін.

Судові витрати стягнути згідно вимог ст. 88 ЦПК України ,пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги( а.с.1 ; 47).

Керуючись ст. ст.88 , 303, 304, 309, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства « Харківські теплові мережі» 2726,86 грн. заборгованості за підогрів холодної води за період з 20 серпня 2012 року по 01 серпня 2015 року, відмовивши в цій частині у задоволенні позовних вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства « Харківські теплові мережі» заборгованість за надання послуг опалення за період з 20 серпня 2012 року по 01 серпня 2015 року у розмірі 6635 (шість тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 31 (тридцять одна) копійка.

В частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства « Харківські теплові мережі» судового збору рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства « Харківські теплові мережі» по 35 (тридцять п`ять) гривень 32 (тридцять дві) копійки з кожного судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 77 (сімдесят сім) гривень 71 (сімдесят одну) копійку судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :