АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7273/16 Справа № 189/413/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, яка була уточнена в ході розгляду справи, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.10.2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так, 11.11.2008 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ, згідно до якого з відповідачки на користь позивача було стягнуто 4293,43 грн. Однак, у зв'язку з тим, ОСОБА_2 далі взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконала, станом на 13.02.2014 року у неї виникла заборгованість у розмірі 21554,65 грн., яка складається з наступного: 2935,00 грн. заборгованість за кредитом; 12730,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5889,60 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4293,43 грн., яка була стягнута з відповідачки на користь позивача на підставі судового наказу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2008 року, різниця становить 17261,22 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 863,06 штраф (процентна складова). Отже заборгованість до стягнення становить 18624,28 грн. А відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" вимушено було звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволені позову, за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Так, згідно Судового Наказу судді Покровського районного суду від 11 листопада 2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто грошові кошти на загальну суму 4293,43 грн.

Судом достовірно встановлено, що при поданні позову до суду позивачем 06.03.2014 було додано розрахунок станом на 13.02.2014 року та 21.03.2016 року до суду надійшов ще один розрахунок станом на 17.01.2016 року заборгованості відповідачки, які не відповідають один одному, тобто є різними, що не є допустимим. Але даний факт представником позивача в судовому засіданні пояснено не було.

З розрахунку заборгованості вбачається факт невиконання відповідачкою умов кредитного договору та наявність заборгованості в загальному розмірі 18624,28 грн.

Відповідно до п.11 Постанови Пленум Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) ( 1618-15 ).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) ( 1618-15 ), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до постанови п.19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення; якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо пропуску строку позовної давності, однак вважає за необхідне змінити рішення суду в частині правового обґрунтування відмови у позові виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було пропущено строк позовної давності, а відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові, але при цьому, місцевий суд відраховуючи строки позовної давності від Судового наказу судді Покровського районного суду від 11 листопада 2008 року, не прийняв до уваги сам факт наявності такого судового рішення, та не дослідив і не врахував зміну характеру правовідносин сторін за фактом видачі такого судового наказу.

Тому, не можна визнати, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є цілком обґрунтованим.

Разом з тим колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Судового наказу судді Покровського районного суду від 11 листопада 2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто грошові кошти на загальну суму 4293,43 грн.

Позивач не надав суду інформації щодо виконання Судового наказу судді Покровського районного суду від 11 листопада 2008 року.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Вищезазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги Позивача про те, що заборгованість збільшилася з моменту винесення судового наказу, до подачі позову, оскільки банком вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України заявлено не було так, як і не було надано суду розрахунку періоду та розміру нарахування таких коштів.

Надана Банком до апеляційного суду виписка по рахунку не містить деталізації за часовими проміжками та датами нарахування платежів, зокрема чисел та місяців таких нарахувань, а лише роки, з зазначенням залишкової суми заборгованості у розмірі 22617,38 грн. всупереч 18624,28 грн. зазначених в розрахунку до позовної заяви.

Надана апелянтом виписка по рахунку та вказані у тексті скарги розміри заборгованості виходять за межі заявлених Банком, та розглянутих судом першої інстанції, позовних вимог, у звязку з чим на підставі вимог ч.1 ст.11, ч.1 ст.303 ЦПК України врахуванню не підлягають.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б стали підставо для скасування рішення суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню), а у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, слід відмовити з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

За таких обставин суд доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки, в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм діючого законодавства і судової практики застосування такого законодавства, та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: