АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представників позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ПАТ КБ«ПриватБанк» звернулося до судуз позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 37 507,33 грн.

Посилалось на те, що 29.06.2011 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав останній 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку карту зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а позичальник зобовязалася при прийнятті будь-якого розміру кредитного ліміту здійснювати платежі за його користуванням відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а також «Тарифів Банку», викладених на офіційному сайті ПАТ КБ«ПриватБанк».

У звязку із порушенням взятих на себе зобовязань згідно Договору за ОСОБА_3 станом на 30.04.2016 року утворилась заборгованість в сумі 37 507,33 грн., з яких заборгованість: 19 155,07 грн. за кредитом; 15 990,01 грн. - по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. за пенею та комісією; 500 грн. штрафу за фіксованою частиною та 1 762,25 грн. за процентною складовою.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ«ПриватБанк»відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ«ПриватБанк»просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду є незаконним з огляду на порушення судом норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи. Обґрунтовує вимоги тим, що використана сума кредитного ліміту та нарахування коштів за його користування згідно умов Договору, Правил та Тарифів банку підтверджується розрахунком руху коштів за банківським рахунком, а перевищення кредитного ліміту було наслідком невиконання обовязку відповідача стежити за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Так, згідно наданих письмових доказів (а.с.105-106) вбачається, що з 26.09.2008 року ОСОБА_4 є держателем кредитної карти ПАТ КБ«ПриватБанк» 747222 із встановленим кредитним лімітом 1500 грн. та терміном дії 02/10 (а.с.109). Згодом, 29.06.2011 року між ПАТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_4 за її заявою відкрито рахунок за платіжною картою «Універсальна»/Gold та письмово ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг від 06.03.2010 року, а також Тарифами банку по Престижним картам Visa (а.с.5-30). В подальшому ОСОБА_4 було змінено прізвище на ОСОБА_3 (а.с.31).

Крім цього, ОСОБА_4 є держателем платіжних карт «Універсальна з фото» 771011 з терміном дії 12/17 та «Універсальна GOLD» 877926 з терміном дії 03/18 (а.с.85-86, 110-111).

Згідно уточнених пояснень представника апелянта вбачається, що предметом спору є користування відповідачем послугами банку з 2008 року, про те заборгованість почала накопичуватися з 2011 року після видачі однієї з карт за новими Умовами та Правилами надання банківських послуг з використанням кредитного ліміту.

Згідно пунктів 1.1.3.2.3, 1.1.3.1.6 та 1.1.3.2.11 погоджених із ОСОБА_3 Умов та Правил надання банківських послуг банк в односторонньому порядку без повідомлення клієнта має право на зміну кредитного ліміту та списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта будь-якої заборгованості, яка виникла у клієнта через невиконання зобовязань перед банком в межах кредитного ліміту. Таким чином, збільшення заборгованості в межах ліміту давало право банку на його збільшення. Розмір винагороди банку, який відповідно до п.1.1.1.17 Умов та Правил включає відсотки за використання кредитом, встановлений тарифом, який може бути змінений в порядку, передбаченому п.1.1.3.2.3.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, яким є заява прийняття до виконання Умов та Правил.

На підтвердження наявності заборгованості позивача перед банком останній надав її розрахунок (а.с.3), детальний рух коштів по рахунку клієнта 877926 за період 29.06.2011-15.10.2016 року з кредитним лімітом 15000 грн. (а.с.78-84), а також рух коштів ОСОБА_3 в банку по усім її картам в період з 28.11.2008 року по 31.10.2016 року.

Враховуючи надані письмові докази та диспозитивність цивільного процесу, межі апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить із доведеності цих обставин та вірності розміру заборгованості станом на 30.04.2016 року, оскільки наявність таких карт, рух коштів по ним та нарахована заборгованість за невиконанні зобовязання відповідачем належними доказами не спростовані.

Крім того, на спростування позиції відповідача щодо неможливості використання більшої суми кредитного ліміту, ніж було встановлено банком, надано виписки із системи банку, за якою картою ОСОБА_4 **7926 05.01.2015 року був придбаний товар за послугою «Оплата частинами» та відповідно до п.1.1.1.73 Умов та Правил надання банківських послуг 05.01.2015 року був відкритий кредит «Миттєва розстрочка» на 1-24 місяці із встановленою банком щомісячною комісією залежно від терміну використання банківської послуги, за якою було автоматично списано з рахунку ліміту 767,32 грн., в подальшому щомісячно 798,09 грн., а також 05.10.2015 року 2 718,10 грн., який був закритий 06.10.2015 року. Оскільки ОСОБА_3 неналежним чином не виконувала погашення вартості придбаного товару в кредит, виконання її зобовязань по сплаті товару частинами здійснювалося за рахунок кредитної карти із встановленим кредитним лімітом 15000 грн., що призвело до збільшення заборгованості тіла кредиту до 19 155,07 грн. (а.с.113-114, 121-123). Відповідно до пунктів 1.1.2.1 та 1.1.2.7 клієнт зобовязаний не передавати карти третім особам, слідкувати за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. З цього слідує використання коштів по платіжним картам, держателем яких є відповідач, рух коштів по ним та здійснення користування послугами банку саме ОСОБА_3

Вказана обставина спростовує висновок суду першої інстанції про різницю

між тілом кредиту та встановленого ліміту, відсутність доказів допущення клієнтом Овердрафту, що було підставою для відмови у позовних вимогах.

Таким чином, суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин справи внаслідок чого помилився в оцінці доказів та висновках по ним, що є порушенням норм процесуального права та потягло до ухвалення неправильного рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене рішення Садгірського районного суду м. Чернівці області від 07 вересня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог та згідно вище викладених підстав.

Судові витрати позивача та апелянта по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. при подачі позову та 1 515.80 грн. за апеляційний розгляд згідно ст.88 ЦПК України відшкодувати за рахунок відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за користування кредитом згідно кредитного договору б/н від 29.06.2011 року станом на 30.04.2016 року в розмірі 37 507,33 грн., яка складається з:

●19 155,07 грн. за кредитом;

●15 990,01 грн. - по процентам за користування кредитом;

●100,00 грн. за пенею та комісією;

●500 грн. штрафу за фіксованою частиною та 1 762,25 грн. за процентною складовою.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк 2 893(дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді