АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/446/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2034/16Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Винниченка Ю.М.

суддів: Акопян В.І., Карпушина Г.Л.

при секретарі Рибак О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання правочину недійсним,

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, в якому посилався на те, що 29 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу № 003422, з додатками відповідно до якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор ХТЗ-3512)у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього лізингоодержувача згідно умов даного договору. Згідно додатку №1 вартість предмету лізингу становить -138000,00 грн., авансовий платіж 69000,00 грн., комісія за організацію -13800,00 грн., 4140,00 грн. - комісія за передачу. Того ж дня 29.12.2015 року на виконання умов договору позивач перерахував на рахунок ТОВ Лізингова компанія «Еталон» 90000,00 грн., таким чином позивач повністю виконав зобов»язання за договором, а ТОВ Лізингова компанія «Еталон» зобов»язане було замовити трактор ХТЗ-3512 за ціною 138000 грн. При підписанні договору фінансового лізингу № 003422 та додатків до договору ТОВ Лізингова компанія «Еталон» замовчувала існування такої обставини, як відсутність у продажу нового трактора ХТЗ -3512 за ціною 138000,00 грн. та шляхом обману спонукала позивача до укладення договору та перерахування коштів, при наданні достовірної інформації про ціну товару позивач не погодився б на укладення договору фінансового лізингу з ТОВ Лізингова компанія «Еталон». Але відповідач до цього часу не виконав свої зобов'язання та не надав йому трактор ХТЗ-3512. Позивач вважає, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, оскільки вказаний договір не передбачає відповідальності ТОВ Лізингова компанія «Еталон» за невиконання умов договору, договір не містить технічних характеристик транспортного засобу, який має бути придбаний для нього і порушує його права як споживача, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».В зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд визнати вказаний договір фінансового лізингу недійсним .

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 003422 укладеного 29.12.2015 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати на ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2015 року між ТОВ «Лізінгова компанія "Еталон"» і ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 003422, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах лізингу у користування позивача предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього договору - трактор ХТЗ-3512, а останній - прийняти предмет лізингу і сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1) /а.с.7-12/.

Оскільки відповідно до умов пункту 1.1 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати і передати позивачу трактор ХТЗ-3512 і на момент укладення Договору в нього як лізингодавця не було предмету лізингу, оспорюваний договір є договором непрямого лізингу.

Відповідно до п. 5.1 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п.5.4. цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування Предмета лізингу.

Пунктом 2.1 договору термін «авансовий платіж» визначений як сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному у додатку № 1 до договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

У додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу вказана у розмірі 138000,00 грн., відсоток платежу 50,00 %, авансовий платіж 69000 грн.; щомісячний платіж 5750,00 грн., комісія за організацію (10 %) 13800 грн., комісія за передачу (3 %) 4140,00 грн.

Період лізингу 12 місяців, погашення вартості предмета лізингу по 5750,00 грн., всього 69000 грн. /а.с. 13/.

Відповідно до заяви на отримання фінансового лізингу вбачається, що вартість предмета лізингу трактор ХТЗ-3512, складає 138000,00 грн. /а.с.39/.

На виконання договору позивач на розрахунковий рахунок товариства сплатив 29 грудня 2015 року суму в розмірі 90000,00 грн., зазначивши призначення платежу «платіж за товар за договором № 003422 від 29.12.2015 року ОСОБА_2» /а.с. 29/.

Предмет лізингу за даним договором придбано не було. Повідомленням від 18.01.2016 року ТОВ «Лізінгова компанія "Еталон"» повідомило позивача з посиланням на п.п.4, 5,4, 8.13 договору про те, що з незалежних від них причин при виконанні ними своїх зобовязань у частині замовлення Предмету Лізингу ними було виявлено збільшення вартості Предмету Лізингу /а.с. 40/.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти

24) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1. договору).

У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає (пункт 5.4 договору).

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (пункт 8.3 договору).

Коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу (пункт 8.8 договору).

Розмір лізингової плати може індексуватися залежно від конвертації гривні в іноземну валюту та від зміни ситуації на грошовому ринку (пункт 8.13 договору).

Крім того, за змістом пунктів 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

Зокрема, у пункті 8.3 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (пункт 8.4 договору).

Крім того, у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а сплачені споживачем платежі не повертаються (пункт 8.15 договору).

Згідно з пунктом 8.14 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін, визначений пунктом 4.4.1 цього договору, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

За змістом частини пятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

Зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд України при розгляді цивільних справ № 6-3020цс-15 (постанова від 11 травня 2016 року) і № 6-65цс16 (постанова від 11 травня 2016 року).

Колегія суддів, дослідивши умови спірного договору фінансового лізингу зауважує, що його умови є несправедливими відносно споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, зокрема умови договору, якими встановлено, що: у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію та оформлення договору поверненню не підлягає; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу; у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються; дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем.

Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 29.12.2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Відповідно до п.5 ст. 216 ЦК Ураїни вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, на підставі вищенаведених правових положень і висновків Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими відносно споживача та у звязку із цим наявні підстави для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З наведеного слідує, що необхідно застосувати наслідки недійсності правочину та оскільки матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору фінансового лізингу позивач на розрахунковий рахунок товариства сплатив 29 грудня 2015 року суму в розмірі 90000,00 грн. /а.с. 29/, то дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання правочину недійсним, -задовльнити.

Визнати Договір фінансового лізингу № 003422 від 29.12.2015 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Еталон» та ОСОБА_3, - недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Ю.М. Винниченко

СУДДІ: В.І. Акопян

ОСОБА_4