Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., УмновоїО.В. , Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - П'ядицька сільська рада Коломийського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на спадщину за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_7, який за життя заповів все своє майно позивачу. Спадкодавець хворів, а ОСОБА_4 здійснював за ним догляд та проживав разом з останнім. Маючи намір прийняти спадщину, позивач 26 травня 2014 року звернувся до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори, проте у прийнятті заяви було відмовлено. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на все спадкове майно.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року, позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини. Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадщину за заповітом, яка складається з ⅔ частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,3645 га, у АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,1237 га, у АДРЕСА_1 та земельного паю, розміром 10,87 умовних кадастрових гектарів, у АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На час смерті ОСОБА_7 на праві власності належали ⅔ частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,3645 га, у АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,1237 га, у АДРЕСА_1 та земельного паю, розміром 10,87 умовних кадастрових гектарів, у АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що останні роки перед смертю спадкодавець ОСОБА_7 хворів на серцево-судинну недостатність, потребував постійного догляду, а позивач здійснював догляд за батьком та проживав з ним постійно до дня його смерті по АДРЕСА_1, а також вів домашнє господарство за цією адресою, отже, фактично прийняв спадщину.

Вказані обставини підтверджені показаннями свідків та письмовими доказами, які знаходяться у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори ПетрукО.Л. відмовлено ОСОБА_4 у прийнятті заяви про прийняття спадщини (а. с. 12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська