Справа № 353/274/14-ц
Провадження № 22-ц/779/221/2016
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У.Ю.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Горблянського Я.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_2 на рішення Тлумацького районного суду від 27 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовну заяву мотивував тим, що 24.08.2013 року біля 21 год. 30 хв. на автодорозі Снятин-Тязів (біля с. Грушка Тлумацького району) він керував автомобілем «PEUGEOT 306» і здійснив обгін вантажного автомобіля «MERCEDES-BENZ-609» під керуванням ОСОБА_6 Після чого вказаний водій допустив порушення Правил дорожнього руху і зіткнувся з його автомобілем, що призвело до пошкодження його автомобіля. Спочатку протокол працівники ДАІ склали на нього, однак постановою Івано-Франківського міського суду від 11.10.2013 року провадження у адміністративній справі закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає винним у ДТП водія вантажного автомобіля «MERCEDES-BENZ-609» ОСОБА_6, відповідальність за якого несе власник автомобіля ОСОБА_5 Внаслідок ДТП його автомобіль не підлягає відновленню, а тому його вартість, яку позивач оцінив в 74 000 грн., просив стягнути з відповідачів. Зазначив, що під час аварії і після неї він пережив великі моральні страждання, значний фізичний біль і великий моральний стрес, оскільки переживав за своє життя та здоровя, в нього порушився звичний ритм життя, без автомобіля він не може нормально займатися своєю підприємницькою діяльністю. Тому просив стягнути моральну шкоду з відповідачів в сумі 20 000 грн.

10.04.2014 року позивач ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів 190 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, та 4 000 грн. моральної шкоди. (а.с. 92, 93 т.1).

Рішенням Тлумацького районного суду від 27 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 104 252, 64 грн на відшкодування матеріального збитку та 1 000 грн моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 940 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 102, 52 грн. судового збору.

Зобовязано ОСОБА_3 після відшкодування шкоди ОСОБА_6 залишки пошкодженого автомобіля «Пежо 306», державний номерний знак НОМЕР_1, 1998 року випуску, передати ОСОБА_6.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення є немотивованим та необгрунтованим.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про наявність вини ОСОБА_6 у заподіянні шкоди ОСОБА_3 Зазначає, що розмір ринкової вартості автомобіля «PEUGEOT 306», реєстраційний номер BC3271AK, станом на момент ДТП (24.08.2013р.) визначено судовим експертом Розділі 4 Висновку становить 52 642, 59 грн. Саме ця сума, на думку апелянта, є розміром матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля «PEUGEOT 306» , реєстраційний номер BC3271AK за умови, що цей транспортний засіб є таким, що не підлягає ремонту. Враховуючи, що вина ОСОБА_6 у виникненні ДТП відсутня, а також той факт, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн є безпідставними.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначена справа була предметом розгляду апеляційної та касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення Тлумацького районного суду від 17 квітня 2014 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 192-194 т.1).

Вислухавши апелянта та його представника, позивача та його представника, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 1188, 1166, 1167, 23 ЦК України, дійшовши висновку, що відповідач не довів, що шкода спричинена позивачу не з його вини, автомобіль «PEUGEOT 306» , реєстраційний номер BC3271AK, який знаходився в оперативному управління позивача, є фізично знищеним, матеріальна шкода складає 104 000,00 грн., у звязку з пошкодженням майна та порушенням звичного характеру життєдіяльності моральна - 1000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.08.2013 року близько 21 год. 30 хв. на автомобільній дорозі Снятин-Тязів (поблизу с. Грушка).

За результатами огляду місця події та транспортних засобів, працівниками ДАІ щодо ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 688286 від 24.08.2013 року (т.1 а.с.23), в якому зазначено, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, після обгону здійснив перешкоду транспортному засобу, який він обганяв, повертаючи на займану смугу, допустив зіткнення із транспортним засобом, чим спричинив механічні пошкодження транспортних засобів та порушив вимоги п.14.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

З матеріалів справи також вбачається, що постановою Івано-Франківського міського суду від 11.10.2013 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу у його діях адміністративного правопорушення (т.1 а.с.22).

Судом не було встановлено винних осіб, в тому числі будь-які посилання на вину відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у зазначеній постанові суду відсутні.

Титульним власником автомобіля PEUGEOT 306, держвний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про реєтрацію транспортного засобу ВСС 554043 (т.2 а.с.9), яка не претендує на відшкодування шкоди та стверджує, що позивач ОСОБА_3 є фактичним володільцем цього транспортного засобу, про що свідчить її заява (т.2 а.с.99).

Власником автомобіля «Мерседес Бенц 609», д.н.з. НОМЕР_3, є ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про реєтрацію транспортного засобу ІВС 215783 (т.2 а.с. 46), який по довіреності від 18.03.2013 року передав ОСОБА_5 право здійснювати необхідні юридичні дії та вчиняти правочини щодо експлуатування та розпорядження даним автомобілем (т.2 а.с. 44-45).

26 листопада 2012 року між ОСОБА_8 та АТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено поліс №АВ/9646043 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком з 27.11.2012 року до 26.11.2013 року. Забезпечений транспортний засіб: модель «MERCEDES - BENZ 609», тип C2, державний номерний знак НОМЕР_3, 1995 року випуску. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн. 00 коп., розмір франшизи 0 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 29).

12 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Універсальна» було укладено поліс №АВ/7693680 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на період з 16.01.2013 року до 15.01.2014 року. Забезпечений транспортний засіб: модель «PEUGEOT 306», тип В2, державний номерний знак НОМЕР_1, 1998 року випуску (т.1 а.с.78).

05 листопада 2013 року ОСОБА_3 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було подано Заяву-повідомлення про ДТП, яка сталась 24 серпня 2013 року, згідно встановленої форми та необхідні документи, про що свідчить відмітка про реєстрацію заяви (т.2 а.с. 67).

Згідно листа ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 09.04.2014 р. № 176 рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 не приймалось, оскільки він не підтвердив свого статусу потерпілої від ДТП особи відповідною постановою суду. Також в листі зазначено, що страхувальник ОСОБА_8 та водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_6 з такою ж заявою не звертались, документів не подавали (т.1 а.с. 66).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 171 від 16 червня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля PEUGEOT 306, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 225 511 грн. 41 коп. Матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля внаслідок його пошкодження в рзультаті ДТП складає 104 252, 64 грн.

Проводити повноцінне ремонтне відновлення досліджуваного автомобіля економічно недоцільно недоцільно вкладати в ремонт автомобіля суму більшу, ніж вартість автомобіля, оскільки це протирічить принципу внеску і ефективного використання.

Визначити залишкову вартість автомобіля, що не підлягає відновлювальному ремонту утилізаційну вартість, можливо після визначення вартості технічно справних складників /на підставі результатів їх діагностування на спеціалізовному підприємстві автосервісу після розбирання автомобіля/, та вартості металобрухту складників які залишилися після їх зважування. Тому неможливо визначити залишкову вартість автомобіля при експертному дослідженні без залучення СТО з оплатою послуг розбирання та дефектування.

Ринкова вартість автомобіля станом на момент ДТП 24.08.2013 року становить: 52642,59 грн. (т.2 а.с.149-167).

За змістом висновку судово-автотехнічної експертизи № 1076 від 04 листопада 2016 року у разі розвитку дорожньої ситуації відповідно до варіанту №1 (механізм розвитку ДТП зі слів водія ОСОБА_3М.), то у заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_6 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція»; «безпечний інтервал»; «перешкода для руху»); 2.3. (підпунктів «б» «д»); 10.1; 12.3; 13.1 та 13.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу по відношенню до автомобіля «Пежо - 306» (р.н.з. ВС 3271 АК), який рухався у попутному напрямку попереду.

Якщо дорожня ситуація розвивалась відповідно до варіанту №2 (механізм розвитку ДТП зі слів водія ОСОБА_6З.), то у заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_6 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3. (підпункту «б»); 12.3 ПДР України у відповідності до яких вказаний водій повинен був застосувати гальмування із моменту втрати керованості попутного автомобіля «Пежо - 306», який завершив маневр обгону та рухався попереду.

Якщо ж розглядати ту обставину, що після завершення маневру обгону автомобіля «Мерседес Бенц 609», водій ОСОБА_3 гальмування не застосовував, а лише зменшив швидкість на «швидкісній» передачі, то не вказано, до якого значення зменшив швидкість руху автомобіль «Пежо - 306» під керуванням водія ОСОБА_3, а тому якщо водій ОСОБА_3 зменшив швидкість керованого автомобіля до меншої швидкості, ніж була швидкість автомобіля «Мерседес Бенц 609» під керуванням ОСОБА_6, то за таких обставин автомобіль «Мерседес Бенц 609» міг би наздогнати попутний автомобіль «Пежо - 306», який рухався попереду, а тому при заданих вихідних даних у варіанті №1 (механізм розвитку ДТП зі слів водія ОСОБА_3М.), з технічної точки зору, водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути скоєння ДТП і полягала вона у виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5 1.10 ( в частині знгачення термінів «безпечна дистанція»; «безпечний інтервал»; «перешкода для руху»); 2.3. (підпунктів «б» «д»); 10.1; 12.3; 13.1 та 13.3 ПДР України.

При заданих вихідних даних у варіанті №2 (відповідно до показань водія ОСОБА_6З.), водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути скоєння зіткнення з автомобілем «Пежо - 306» під керуванням водія ОСОБА_3 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

З технічної точки зору, в заданій дорожній ситуації у варіанті №2 (механізм розвитку ДТП зі слів водія ОСОБА_6З.) для водія ОСОБА_6 є ознаки виникнення аварійної обставновки.

При заданих вихідних даних у варіанті №1 (механізм розвитку ДТП зі слів водія ОСОБА_3М.), з технічної точки зору, дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п.1.5 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція»; «безпечний інтервал»; «перешкода для руху»); 2.3. (підпунктів «б» «д»); 10.1; 12.3; 13.1 та 13.3 ПДР України та перебувають у причинно-наслідковому звязку з фактом даної ДТП.

З технічної точки, дана експертиза не має підстав стверджувати, що при заданих вихідних даних у варіанті №2 (механізм розвитку ДТП зі слів водія ОСОБА_6З.) дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п.1.5 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3. (підпункту «б»); 12.3 ПДР України, тому що водієм ОСОБА_3 останньому була створена аварійна обстановка. (т.3 а.с.232-238).

Згідно з ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявністю вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці, залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Отже, тягар доказування факту завдання шкоди не з вини відповідача законом покладений саме на відповідача.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

У пунктах 11, 13,15 зазначеної постанови Пленуму ВССУ розяснено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд вірно встановив, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, якими керували відповідно позивач та відповідач.

Оскільки провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу у його діях адміністративного правопорушення, а згідно висновку авто-технічної експертизи порушення Правил дорожнього руху, внаслідок яких сталася ДТП, допустили як позивач, так і відповідач, тому колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів факту заподіяння шкоди не з його вини.

За таких обставин, суд правильно стягнув шкоду з відповідача ОСОБА_6

Вірно судом взята до уваги ринкова вартість саме досліджуваного автомобіля без врахування пошкоджень у ДТП : С = 101020.00*(1+(5.20/100)+(-2.0/100))+0.00 = 104 252, 64 грн., яка становить матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля внаслідок його пошкодження в рзультаті ДТП.

Правильно суд не врахував ринкову вартість автомобіля станом на момент ДТП 24.08.2013 року (С = 52590.00*(1+(2.10/100)+(-2.0/100))+0.00=52642.59 грн.), оскільки при визначенні цієї ринкової вартості враховані пошкодження у ДТП.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що судом не зясовано питання чи погоджується позивач з тим, що автомобіль є фізично знищеним, адже позивач рішення суду не оскаржив і у судовому засіданні надав пояснення про згоду передачі залишків транспортного засобу відповідачу після відшкодування шкоди.

Суд вірно визначив розмір моральної шкоди, обгрунтовано стягнувши її на користь позивача, оскільки з вини відповідача пошкоджено майно позивача (автомобіль), у звязку з чим позивачу необхідні додаткові зусилля для організації свого життя, розмір шкоди в 1000 гривень відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, надана належна оцінка доказам у справі, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_9

ОСОБА_10