Справа №645/9722/15-ц
Провадження №2/645/725/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Бондарєвої I.В., при секретарi - Проневич Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна, стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, вказуючи, що 07.07.2001 р. вони зареєстрували шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в них народилась донька ОСОБА_4 28.11.2007 р. шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова.

В період шлюбу за сумісні кошти сторони придбали двокімнатну ізольовану квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1). Договір був укладений в інтересах родини та для сумісного проживання членів родини. Право власності на спірну квартиру було оформлено на ім'я відповідача. Після укладання договору купівлі-продажу члени родини в ній зареєструвалися, вселилися у квартиру та проживали в ній. До листопада 2015 р. відповідач не порушувала права позивача на володіння та користування квартирою, проте з цього часу стала вимагати, аби позивач виселився з квартири та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Оскільки спірна квартира набута під час шлюбу сторін, вона є об'єктом права спільно сумісної власності подружжя, у зв'язку з чим просить суд визнати за ним право власності на ? її частину, згідно ст.ст.22,23,28 КпШС України, ст.ст.60, 70 СК України.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання майна особистою власністю, встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна, стягнення грошової компенсації. В обґрунтування зустрічного позову, не оспорюючи час реєстрації шлюбу та його розірвання, вказаній у первісному позові, зазначила, що через кілька місяців після розірвання шлюбу ОСОБА_2 повернувся в квартиру АДРЕСА_1, і в подальшому проживав з ОСОБА_5 та їх спільною донькою до серпня 2015 р. однією сім'єю. В серпні 2015 р. сторони знову посварились та ОСОБА_2 виїхав з квартири.

Вказує, що спірну квартиру вона придбала 06.06.2002 р., під час шлюбу, за 28620,00 грн., використавши 14040,00 грн., отриманих нею від продажу власної квартири АДРЕСА_6 Крім того, 10680,00 грн. (еквівалент 2000 дол.США) ОСОБА_2 позичив у своїх знайомих та близько 4000,00 грн. дала мати ОСОБА_3 - ОСОБА_6 оскільки коштів для повернення боргу в еквіваленті 2000 доларів США у родини не було, цю суму позивачці ОСОБА_3 подарувала її мати ОСОБА_6 після продажу належної їй квартири АДРЕСА_5

Оскільки спірна квартира фактично була придбана за особисті кошти ОСОБА_3, отримані від продажу власної квартири та отримані в дарунок від матері, просить суд визнати її особистою власність позивача за зустрічним позовом.

Також зазначає, що під час проживання сторін однією сім'єю вони набули інше майно, яке також підлягає розподілу. Так, 15.08.2014 р. ОСОБА_2 зареєстрував на власне ім'я автомобіль Geely Emgrand 7, 2014 року випуску, держномер НОМЕР_1. 18.09.2015 р., після припинення проживання однією сім'єю ОСОБА_2 перереєстрував його на свою матір ОСОБА_7 з метою приховати від розподілу.

ОСОБА_2 мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зі своєю матір'ю та має у власності квартиру АДРЕСА_7, яку отримав у спадщину після смерті батька. Також у власності ОСОБА_2 знаходяться два гаража в АГК «Вєлозаводська» НОМЕР_2 та НОМЕР_3, отримані у спадщину від батька.

В ГБК «Луч-4» ОСОБА_2 мав пай у вигляді гаража НОМЕР_4 з 16.09.2010 р., який 28.10.2015 р. з метою приховати від розподілу відступив іншій особі.

Враховуючи, що вказане майно є їх спільною сумісною власністю, оскільки набуто під час проживання сторін сім'єю, враховуючи, що спірний автомобіль та пай в ГБК «Луч-4» приховані позивачем від розподілу спільного сумісного майна подружжя, внаслідок чого автомобіль став власністю іншої особи, просить суд згідно ч.2 ст.70 СК України, відступити від принципу рівності часток та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості її частки у розмірі 2/3 частин від вартості автомобіля Geely Emgrand у розмірі 126 060,00 грн. та паю у вигляді гаража НОМЕР_4 у розмірі 83533,00 грн., у загальному розмірі 209 593,00 грн.

В судовому засіданні представник первісного позивача - ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала, зустрічний позов не визнала.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 первісний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2001 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28.11.2007 р., що сторонами не оспорюється (а.с.7).

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

06.06.2002 р., під час шлюбу, ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_8 що підтверджується наданою суду копією договору купівлі-продажу від 06.06.2002 р. (а.с.4).

Згідно довідки ЖК «Простор-5А» від 15.09.2015 р. , в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2. ОСОБА_3 та неповнолітня донька сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскільки була придбана в період їх шлюбу, у зв'язку з чим визнає за позивачем право власності на ? частину цієї квартири як його частки у спільній сумісній власності подружжя.

Доводи відповідача - позивача за зустрічним позовом про належність спірної квартири їй особисто, як придбаної за її власні грошові кошти, суд вважає безпідставними, оскільки суду не надано належних у розумінні ст.58 ЦПК України доказів вказаної обставини.

Так, судом встановлено, що 28.08.2001 р. ОСОБА_3 продала за 14040,00 грн. квартиру АДРЕСА_6

Крім того, матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу, відповідно до якого 13.06.2002 р. мати відповідача - ОСОБА_6 продала за 26690,00 грн. квартиру АДРЕСА_9

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що після укладання договору купівлі-продажу спірної квартири 06.06.2002 р. та після продажу 13.06.2002 р. своєї власної квартири вона подарувала доньці 2000 доларів США, і сторони купили собі квартиру. Вказану суму свідок передала ОСОБА_2 для повернення грошових коштів, які він у когось позичав для купівлі спірної квартири.

Свідок з боку позивача - ОСОБА_10 також підтвердив суду, що позивач позичав у нього 3000 доларів США для купівлі спірної квартири та через рік повернув йому борг.

Вказані пояснення свідка ОСОБА_6 , на думку суду, спростовують доводи ОСОБА_3 про те, що вказані грошові кошти були подаровані їй особисто та витрачені відповідачем на купівлю спірної квартири, оскільки були подаровані саме подружжю і вже після укладання договору купівлі-продажу спірної квартири.

Також суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо придбання спірної квартири за її особисті кошти у розмірі 14040,00 грн., отримані від продажу 28.08.2001 р. власної квартири АДРЕСА_10 (а.с.42), оскільки грошові кошти не мають особистих родових ознак, за якими їх можна ідентифікувати. Враховуючи, що купівля спірної квартири відбулась майже через 10 місяців після продажу відповідачем квартири АДРЕСА_6, подальшу долю отриманих відповідачем коштів від її продажу, тобто яким чином вони були використані, визначити неможливо.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири як його частки у спільному сумісному майні подружжя, та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання спірної квартири її особистою власністю.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна, стягнення грошової компенсації, суд зазначає наступне.

Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім*ю чоловіка і жінки без шлюбу.

Згідно ст.21 ч.2 СК України, проживання однією сім*єю жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов*язків подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи сторони зареєстровані в спірній квартирі (а.с.5).

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що вказана квартира складається із двох ізольованих кімнат, що надає можливість кожному зі сторін користуватись окремою кімнатою.

Надані відповідачем на підтвердження факту проживання однією сім'єю з позивачем з 01.01.2008 р. до 05.08.2015 р. докази, зокрема, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, суд вважає неналежними, оскільки вони не містять безспірної інформації щодо проживання сторін однією родиною з 01.01.2008 р.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вдома у відповідача вона ніколи не була, про спільне проживання сторін та ведення ними спільного господарства свідкові відомо зі слів відповідача.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що на протязі останніх трьох років він спілкувався з позивачем, коли той приїздив до відповідача за місцем її роботи, при цьому позивач ніколи і нічого свідкові про своє сімейне життя не розповідав.

Зустрічі позивача та відповідача за місцем роботи останньої не є доказом їх спільного сімейного життя.

Надані суду для огляду фото, на яких сторони зображені поряд, на думку суду, також не є належними доказами. Враховуючи, що сторони мають спільну неповнолітню дитину, щодо якої вони добровільно, у без судовому порядку, встановили певний порядок участі у її вихованні, враховуючи відсутність даних про виникнення стійких неприязних стосунків між ними після розірвання шлюбу, такі спільні фото не можуть вважатись безспірним доказом наявності сімейних стосунків між особами, зображеними на них. Крім того, з вказаних фото не можливо встановити - де і за яких обставин вони були зроблені.

Фото спільного відпочинку, які нібито бачив свідок ОСОБА_12 у соціальних мережах, суду надані не були, неповнолітня ОСОБА_4 у якості свідка до суду не викликалась.

Натомість, свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що після розірвання шлюбу позивач став мешкати окремо від відповідача у меншій кімнаті, де зробив ремонт, сам собі готував, прав, прибирав, придбав у свою кімнату телевізор та кондиціонер. Колишня дружина з донькою мешкали у більшій кімнаті. У 2014 р. він у своїй кімнаті святкував день народження доньки, яку він дуже любить.

Крім того, суд вважає, що спільне перебування сторін за святковим столом на честь дня народження їх спільної дитини свідчить про збереження між ними нормальних людських відносин, спрямованих на утворення сприятливої для доньки атмосфери свята, компенсацію моральних страждань та негативних наслідків, викликаних у дитини через розлучення батьків, та не є безспірним доказом проживання їх однією сім'єю.

Заява ОСОБА_2 від 09.11.2015 р. на ім'я Служби у справах дітей, на які також посилається відповідач в обґрунтування зустрічного позову, не містить тверджень позивача щодо спільного проживання сторін однією сім'єю, та містить лише констатацію факту проживання сторін та їх доньки за вказаною адресою. Крім того, у заяві ОСОБА_2 посилався на сварки, причиною яких було негативне ставлення їх доньки до співмешканця матері, у зв'язку з чим суд вважає, що вказаний доказ підтверджує саме відсутність сімейних стосунків між сторонами, оскільки вказує на існування близьких стосунків між ОСОБА_3 та іншою особою.

Свідок ОСОБА_15, допитаний за клопотанням сторони позивача, також пояснив суду, що після 2008 р. він був у спірній квартирі близько 4 разів, та бачив, що вони чужі один до одного люди, мешкають у різних кімнатах, позивач вів окреме господарство: зробив ремонт в своїй кімнаті, купив собі ліжко, телевізор.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Також суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості ? частини автомобіля Geely Emgrand у розмірі 126 060,00 грн. та паю у вигляді гаража НОМЕР_4 у розмірі 83533,00 грн., оскільки суду також не надано доказів того, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, на чому наполягала ОСОБА_3, та на час розгляду справи перебуває у власності ОСОБА_2

За таких обставин, розглянувши справу в межах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 та у відшкодуванні витрат, пов'язаних з оплатою судового збору у розмірі 3198,41 грн.

Враховуючи, що судом задоволені первісні позовні вимоги у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1500,00 грн. з підстав, передбачених ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 256 ЦПК України , ст.ст.21, 60, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. суд -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1), як його частки у спільному сумісному майні подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1500,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна, стягнення грошової компенсації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя :