ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 209/1412/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Дудка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

25.04.2016 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Після відкриття провадження в справі, суду стало відомо, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, у зв'язку з чим 08 липня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу було направлено до Петриківського районного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті. Зазначена справа надійшла до суду 09.09.2016 року.

В позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що відповідно до укладеного договору № DZXRRХ12150305 від 21.08.2007 року ОСОБА_1 (надалі відповідач) 21.08.2007 року отримала кредит у розмірі 6127 грн. 97 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (далі - Умови) складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис позичальника в заяві.

Станом на 13.04.2014 року відповідач не виконала належним чином зобов'язання і за нею рахується заборгованість в розмірі 11415 грн. 35 коп., яка складається з наступного: 97 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 2476 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7820 грн. 97 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 519 грн. 78 коп. штраф ( процентна складова).

Позивач просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості і судові витрати в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 1).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнає, просить суд застосувати строк позовної давності для звернення до суду, оскільки позивач їх пропустив. Також зазначила, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитом здійснювала в 2008 році. Під час підписання заяви представник банка жодних Умов надання кредиту їй не надавав, будь-яким чином з ними не ознайомлював. Таким чином вважає, що не надавала право позивачу на автоматичне списання коштів та визначення строку позовної давності 5 років (а.с. 47, 139).

Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах ПАТ КБ « Приватбанк» з наступних підстав.

Судом були встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством КБ "Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство КБ "Приватбанк" (а.с. 15) та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DZXRRХ12150305, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 6127 грн. 97 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2008 року, що підтверджується копією заяви, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6-10).

Відповідно до положень розділу 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Рострочка» (Стандарт), у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

Пунктом 5.3 умов передбачено, що при порушені позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно п. 5.4. нарахування неустойки за кожне порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1., 5.2., 5.3. цих умов здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано позичальником.

Згідно з п. 4.2 Умов та Заяви позичальника, при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 15% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Згідно Заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється в період з «15» по «20» число кожного місяця, шляхом надання позичальником банку щомісячного платежу, який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

З розрахунку заборгованості вбачається, що борг відповідача перед ПАТ КБ "ПриватБанк" станом на 17.04.2014 року становить 11415 грн. 35 коп., та складається з наступного: 97 грн. 83 коп. заборгованості за кредитом, 2476 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7820 грн. 97 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф ( фіксована частина), 519 грн. 78 коп. штраф ( процентна складова) (а.с. 5).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), що містяться в матеріалах справи, сторони погодили збільшити строк позовної давності про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки до 5 років. При цьому підпис позичальника на вказаних Умовах відсутній.

Крім того, у заяві позичальника від 21.08.2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеної у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 14 вересня 2006 року, містить розбіжності.

Аналогічна правова позиція Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладена у справі № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що долучені до матеріалів справи умови надання споживчого кредиту фізичним особам, саме в цій редакції діяли на час укладення кредитного договору з відповідачем.

Крім того, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, наданих позивачем разом з позовною заявою, щодо сплати позичальником відсотків за порушення зобов'язань та заява позичальника від 21.08.2007 року містять між собою розбіжності в частині визначення розміру стягнень.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») не містять підпису відповідача та підпису уповноваженої особи Банку, відсутні відомості про ознайомлення відповідача з умовами надання споживчого кредиту саме в цій редакції , в зв'язку з цим їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, тому застосуванню підлягають загальні строки позовної давності визначені цивільним законодавством, а саме три роки.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У рішенні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що знайшло своє відображення у постанові від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс13, визначено, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Ухвалою Петриківського районного суду від 07.11.2016 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» було витребувана виписка по всім рахункам ОСОБА_1

Із зазначеної виписки, а також з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж з погашення кредитних зобов'язань відповідачем був здійснений 30.03.2010 року у сумі 1019,56 грн. (а.с. 59-61, 67-135).

Після здійснення вказаного платежу у виписці та розрахунку заборгованості зазначені ще два платежі: 14.11.2011 року у розмірі 0,41 грн. призначенням пеня та 14.08.2015 року у розмірі 22,56 грн. призначенням пеня, які суд не приймає як дії відповідача як боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, що свідчать про наявність боргу, та у відповідності до статті 264 ЦК України переривають строки позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, діюче законодавство вимагає вчинення від боржника дій, а в даному випадку боржник - відповідач по справі не вчиняв жодної дії з 2010 року щодо погашення заборгованості.

З виписки по всім рахункам ОСОБА_1 вбачається, що зарахування коштів у розмірі 22,56 грн. призначенням пеня, яке мало місце 14.08.2015 року, здійснене шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості (назва кореспондента: пенсійний накопичувальний _0_12_). Оскільки списання з рахунку коштів відбулося автоматично без відома відповідача, така дія не може свідчити про визнання ОСОБА_1 заборгованості, оскільки в даному випадку відсутнє волевиявлення відповідача на погашення заборгованості, у зв'язку з чим перебіг строку позовної давності не переривається.

На факт відсутності підтвердження того, що платіж у розмірі 0,41 грн. призначенням пеня, був здійснений саме відповідачем 14.11.2011 року вказує як і назва його кореспондента: «расчеты по пласт. Картам COMPASS+», що не дає можливості належним чином ідентифікувати платника, так і сам мізерний розмір даного платежу в порівнянні з розмірами платежів, що здійснювалися відповідачем до цього, а також строк його здійснення: майже 20 місяців після останнього платежу, що мав місце 30.03.2010 року.

Враховуючи, що Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які долучені до матеріалів справи розумів позичальник, підписуючи заяву, суд вважає, що списання коштів 14.08.2015 року у розмірі 22,56 грн. було проведено з порушенням правил ведення банківських операцій, без погодження з особою власником картки, оскільки списання будь яких коштів банком можливо лише при наявності згоди відповідача на проведення банківської операції.

Крім того, списання коштів 14.08.2015 року у розмірі 22,56 грн. навіть не можна вважати реалізацією позивача його права, передбаченого п. 3.3.5 Умов щодо списання коштів з поточних рахунків позичальника, згідно п. 3.2.5 цих Умов, при настанні строків платежів, передбачених Умовами та Заявою, оскільки датою списання даних коштів є 14.08.2015 року, а встановлений Заявою період, в який позичальник має виконувати щомісячне боргове зобов'язання з «15» по «20» число кожного місяця. Враховуючи, що Згідно Заяви між сторонами був визначені конкретні строки щомісячних платежів, суд вважає, що списання позивачем зазначеної суми поза межами визначеного періоду не може вважатися договірним списанням.

Враховуючи визначені змістом кредитного договору строки виконання зобов'язання (здійснення щомісячного платежу) та зміст розрахунку заборгованості, приймаючи до уваги, що останній платіж за кредитним договором здійснений відповідачем у березні 2010 року, початок перебігу строку позовної давності почався з травня 2010 року і до пред'явлення позову не переривався.

Таким чином, з травня 2010 року у позивача виникло право вимоги за вказаним кредитним договором, а позивач звернувся до суду із позовною заявою майже через 6 років 25.04.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, приймаючи до уваги, що 3 річний строк позовної давності для захисту майнових інтересів позивача минув, відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в позовних вимогах ПАТ КБ « Приватбанк».

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11,60,88, 209, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 207, 253, 256-259, 261, 264 ЦК України, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс13, № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, суд,

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZXRRХ12150305 від 21.08.2007 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Караул О.А.