Справа № 461/9631/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/6325/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації, і стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано інформацію, розміщену 23 липня 2015 року на шпальтах газети КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» в статті під назвою «"Коза ностра" родини ОСОБА_4», зокрема про те, що: «ТзОВ "Галичина" взяло кредит у 40 тисяч доларів США (на той час - 202 тис. грн.) в "Альфа-банку", який для них через начальника служби безпеки цього банку пробивав ОСОБА_4 (екс-керівник УМВСу у Львівській області)»; «генерал міліції, та ще й на той час заступник начальника УМВСу у Львівській області ОСОБА_7, "впрягається" допомагати якомусь ОСББ "Вітерець"»; ОСОБА_8 та ОСОБА_9 «оформляють договір позики заднім числом»; «міліцейський генерал ОСОБА_4» «вийшов на нього [ОСОБА_5] сам»; «В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_5 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як ОСОБА_5 підпише акт введення будинку в експлуатацію і покупці квартир розрахуються, а на ОСББ "Вітерець" надійдуть гроші, і навіть намагався дати щиросердному панові Ігорю 1 тисячу доларів США, які випадково опинились у генеральській кишені» «ОСОБА_10 підписали, кошти прийшли, … генерал укотре зробив здивоване обличчя»; «ОСОБА_2 Геннадіївна… послала на з'ясування всіх обставин, правильно - свого чоловіка ОСОБА_4. Генерал міліції розповів, що незабаром усе буде добре, але точних термінів приходу ери добра не називав і кошти не повертав.»; «пан генерал починає усвідомлювати, що вони потрапили під серйозний прес і його дружину - бізнес-вумен можуть банально посадити. Наслідком цього прозріння стає ділова зустріч у готелі "Дністер", де було досягнуто полюбовної угоди, що в погашення боргу родина ОСОБА_4 віддає ОСОБА_9 одну квартиру в завершеному будинку на вулиці Івана Франка, 137, яку оцінюють у 205 тисяч доларів США, а ще 182 тисячі доларів США повертають готівкою. Точніше - мають повернути. До Пасхи ОСОБА_4 були змушені залагоджувати свої дивні оборудки ще й з обдуреним Треніним.»; «Мирка… отримує запевнення генерала: "Ні копійки більше не отримаєш. А всі суди я і так виграю!"»; «керівництво ОСББ "Вітерець" заднім числом підробляє інвест-договори з мешканцями»; «ОСОБА_11 міліції ОСОБА_4 обіцяв обдуреному підприємцю ОСОБА_9, що все буде добре. В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_9 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як усі з ними розрахуються, і на ОСББ "Вітерець" надійдуть гроші, і навіть обіцяв щиросердному панові ОСОБА_10 щомісяця віддавати по 100 $ із генеральської пенсії!!!», - недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4.

Зобовязано Комунальне підприємство «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» навести спростування надрукованої в газеті «Ратуша» №28 від 23.07.2015 недостовірної інформації шляхом опублікування в місцевій газеті Львівської міської ради «Ратуша» та на офіційному сайті газети Ратуша спростування у спеціальній рубриці на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто солідарно із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 9000 (девять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник відповідача КП ЛМР Редакція газети ЛМР «Ратуша» - адвокат ОСОБА_10.

В апеляційній скарзі покликається на те, що при винесенні рішення суд неповно з'ясовував обставини, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. При розгляді позовних вимог судом зігноровано той факт, що стаття під назвою «Коза ностра родини ОСОБА_4», яка була опублікована у газеті №28 від 23.07.2015 року, вийшла із позначенням «НА ПРАВАХ РЕКЛАМИ», а відтак інформація, викладена у цій статті, є у сфері застосування Закону України «Про рекламу» (далі - ЗУ «Про рекламу»), оскільки вказана стаття ідентифікована відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про рекламу». Зазначає, що внаслідок публікування інформації «на правах реклами» у статті під назвою «Коза ностра» родини ОСОБА_4», між позивачем та відповідачами виникли правовідносини, у яких, відповідно до визначених статтею 1 Закону України «Про рекламу» термінів, а також з огляду на надані суду докази, які долучені до матеріалів справи, відповідач-1 - КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» - є лише розповсюджувачем реклами, а відповідач ОСОБА_6, та відповідач ОСОБА_5 є рекламодавцями та виробниками реклами. Це підтверджується ствердженнями ОСОБА_5 та КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», а також доданими до матеріалів справи доказам - договір №40/15 від 21.07.2015 р., акт №40/15 від 23.07.2015 р. та затверджений текст рекламного матеріалу, який вони хотіли розмістити. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про рекламу» чітко встановлено вичерпний перелік державних органів, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства України про рекламу, серед яких суд відсутній. Судом, при розгляді справи, не було ані досліджено, ані встановлено порушень, які передбачені ч. 2 ст. 27 Закону України «Про рекламу». Зазначає, що перед публікацією замовленої та виготовленої ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інформації КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» ознайомився із наданими ними документами, у тому числі рішеннями судів, а тому свій обов'язок як розповсюджувача реклами КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» виконав (тобто, перевірив на предмет наявності прямих встановлених законом заборон. Проте, як вбачається із матеріалів справи, і що підтверджується доказами, інформація, по-перше, є достовірною, по-друге, не завдала ніякої шкоди, про що свідчить, як мінімум, те, що позивач залагодив свої трудові відносини із ПАТ «Львівгаз», звідки його було звільнено ще 10.04.2015 р., що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.07.2016 р. по справі №466/3403/15-ц - тобто через рік після поширення інформації. Судом не встановлено, які саме слова чи словосполучення і в який спосіб ганьблять честь чи псують ділову репутацію позивача. Ряд уривків інформації, яку суд у резолютивній частині оскаржуваного рішення визнає недостовірною, насправді відповідає дійсності. На підставі зазначеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання апеляційного суду, яке було призначено на 21 грудня 2016р. представник позивача та відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не прибули, не повідомили суд про причину неявки. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_11 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом першої інстанції, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками районного суду виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 липня 2015 року у Львівській газеті «Ратуша» за №28 КП редакцією газети Львівської міської ради «Ратуша» опубліковано статтю «Коза ностра» родини ОСОБА_4. Кримінальний «Вітерець» генеральської родини". Зазначена стаття була опублікована також на веб-сторінці офіційного сайту газети Ратуша. Відтак, спірну інформацію було поширено шляхом опублікування її у пресі та поширення в мережі Інтернет.

У вказаній статті, назва та зміст котрої пов'язується із діяльністю ОСОБА_4 (екс-керівника УМВСУ у Львівській області) заначено про те, що: «ТзОВ "Галичина" … взяло кредит у 40 тисяч доларів США (на той час - 202 тис. грн.) в "Альфа-банку", який для них через начальника служби безпеки цього банку пробивав ОСОБА_4 (екс-керівник УМВСУ у Львівській області)»; «генерал міліції, та ще й на той час заступник начальника УМВСУ у Львівській області ОСОБА_7, "впрягається" допомагати якомусь ОСББ "Вітерець"»; ОСОБА_8 та ОСОБА_9 «оформляють договір позики заднім числом»; «міліцейський генерал ОСОБА_4» «вийшов на нього [ОСОБА_5] сам»; «В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_5 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як ОСОБА_5 підпише акт введення будинку в експлуатацію і покупці квартир розрахуються, а на ОСББ "Вітерець" надійдуть гроші, і навіть намагався дати щиросердному панові ОСОБА_5 1 тисячу доларів США, які випадково опинились у генеральській кишені» «ОСОБА_10 підписали, кошти прийшли, … генерал укотре зробив здивоване обличчя»; «ОСОБА_12 послала на з'ясування всіх обставин, правильно - свого чоловіка ОСОБА_4. Генерал міліції розповів, що незабаром усе буде добре, але точних термінів приходу ери добра не називав і кошти не повертав.»; «пан генерал починає усвідомлювати, що вони потрапили під серйозний прес і його дружину - бізнес-вумен можуть банально посадити. Наслідком цього прозріння стає ділова зустріч у готелі "Дністер", де було досягнуто полюбовної угоди, що в погашення боргу родина ОСОБА_4 віддає ОСОБА_9 одну квартиру в завершеному будинку на вулиці ОСОБА_3 Франка.137, яку оцінюють у 205 тисяч доларів США, а ще 182 тисячі доларів США повертають готівкою. Точніше - мають повернути. До Пасхи. … ОСОБА_4 були змушені залагоджувати свої дивні оборудки ще й з обдуреним Треніним.»; «Мирка… отримує запевнення генерала: "Ні копійки більше не отримаєш. А всі суди я і так виграю!"»; «керівництво ОСББ "Вітерець" заднім числом підробляє інвест-договори з мешканцями»; «ОСОБА_11 міліції ОСОБА_4 обіцяв обдуреному підприємцю ОСОБА_9, що все буде добре. В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_9 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як усі з ними розрахуються, і на ОСББ "Вітерець" надійдуть гроші, і навіть обіцяв щиросердному панові ОСОБА_10 щомісяця віддавати по 100 $ із генеральської пенсії!!!».

Відповідно до ст. 3 Конституції України честь і гідність людини визнані найвищою соціальною цінністю. Враховуючи положення ст. 9 Конституції України та беручи до уваги Закон України від 17.07.1997 р. №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4, 7,11 до Конвенції» та Закон України від 23.02.2006 р. №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 р. - КЗПЛ) та рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». При цьому, як зазначається у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» від 19.12.2014 р. №13, тлумачення термінів і положень КЗПЛ та протоколів до неї містяться в рішеннях ЄСПЛ. Їх використання судом при тлумаченні й застосуванні Конвенції та протоколів до неї під час розгляду конкретної справи є необхідним як наступна практика застосування міжнародного договору (п.п. «b» п. 3 ст. 31 /Загальне правило тлумачення/ Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року). Відтак, беручи до уваги відповідну міжнародно-правову основу, «здійснення<...>свобод виражати власні погляди, дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію, <...> оскільки воно пов'язане із обов'язками та відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, <...> для захисту репутації чи прав інших осіб <...>» (§2 ст. 10 КЗПЛ /Свобода вираження поглядів/). Право на захист репутації охороняється ст. 8 КЗПЛ (Право на повагу до приватного і сімейного життя) як складовою права на повагу до приватного життя. Таким чином, на переконання суду, доводи відповідачів видаються недостатніми, щоб підтвердити підставовість, доречність, виправданість та необхідність втручання у права заявника (позивача).

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України.

Згідно положень частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Беручи до уваги зазначені положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1).

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України право на звернення до суду в разі поширення засобами масової інформації недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права фізичної чи юридичної особи, є безумовним і невикористання передбаченого статтею 37 Закону про пресу права вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування такої інформації з подальшим правом на оскарження відмови в публікації спростування або порушення порядку його публікації не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. (п.п. 8-9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1)

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», поняття гідності, честі чи ділової репутації, є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У статті 2 Закону України від 07.12.2000 року №2121-III (2121-14) «Про банки і банківську діяльність» міститься поняття ділової репутації, яка визначається як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена у статті спірна інформація не підтверджена жодними належними й допустимими доказами. Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, жодним чином безспірно не доведено, що вказані відомості про події та явища існували взагалі та що відомості про них відповідають дійсності.

Крім того, незважаючи на маркування «на правах реклами», інформація про особу позивача подана у вигляді журналістського матеріалу - розслідування, про що додатково зроблено позначку «розслідування» на шпальті газети. Із наведеного вбачається, що споживачам інформації пропонується журналістський матеріал (сюжет та коментарі) для сприйняття його з більшою довірою. Зазначена поширена інформація відображає фактичні твердження (висловлювання, що можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані) відповідачів із приводу діяльності, на їхню думку, ОСОБА_4.

Долучені до матеріалів справи протоколи загальних зборів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вітерець» (протокол №4 від 23.11.2010 року), попередній договір купівлі-продажу квартири, акт звірки розрахунків між ОСББ «Вітерець» і ОСОБА_6 по попередньому договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2007 року станом на 09.09.2011 р., та судові рішення Сихівського районного суду м. Львова (від 20.11.2013 року у справі №464/10554/13-ц пр. №2/464/2225/13 та від 26.12.2013 року у справі №464/12622/13-ц пр. №2-п/464/134/13), Апеляційного суду Львівської області (від 06.03.2014 року у справі №464/10554/13 провадження №22-ц/783/1673/14), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (від 04.04.2014 року, провадження №6-15526ск14), - містять відомості про цивільні правовідносини між ОСОБА_6 та ОСББ «Вітерець», та жодним чином не доводять причетності позивача до них, як і не доводять недодержання ОСОБА_4 законів, дій без правових підстав, порушення ним норм чинного законодавства, вчинення незаконних протиправних діянь, кримінальних правопорушень. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені у статті відомості не відповідають дійсності, неповні й перекручені, а тому зазначена інформація викладена неправдиво, не відповідає дійсності та є недостовірною інформацією.

Крім того, пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду від 25.05.2001 року №5 та від 27.02.2009 року №1), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4).

Задовольняючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 9000 (девять тисяч) грн., суд першої інстанції виходив з того, що матеріально-правові вимоги потерпілої особи позивача як постраждалої сторони до особи, яка розмістила недостовірні відомості, так і до осіб, які виступили авторами й первісними поширювачами інформації, стосовно спростування негативної недостовірної інформації, котра була поширена відповідачами й порушила охоронювані законом права й інтереси позивача та заподіяла йому моральну шкоду.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як зазначено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1,. наведені у статті 42 Закону про пресу підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають.

При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов'язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування.

Крім того, відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело.

Оскільки оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року зобовязано Комунальне підприємство «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» навести спростування надрукованої в газеті «Ратуша» №28 від 23.07.2015 недостовірної інформації шляхом опублікування в місцевій газеті Львівської міської ради «Ратуша» та на офіційному сайті газети Ратуша спростування у спеціальній рубриці на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення та рішення в цій частині колегією суддів залишене без змін, тому на КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» не може бути покладений обовязок щодо відшкодування моральної шкоди, а відтак рішення суду в частині солідарного стягнення із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсації за моральну шкоду в розмірі 9000 (девять тисяч) грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсації за моральну шкоду в розмірі 9000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, ч.2 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша»- задовольнити частково.

рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року в частині солідарного стягнення із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсації за моральну шкоду в розмірі 9000 (девять тисяч) грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 9000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_13