Номер провадження: 22-ц/785/1921/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сібовій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку нерухомого майна, виплату грошової компенсації вартості частки майна за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6, звернувшись 17 травня 2012 року до суду з вищеназваним позовом до ОСОБА_4, вказав, що його батьку ОСОБА_7 за життя належало 4/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, інші 6/10 часток нерухомого майна належать ОСОБА_5 Після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкував 2/10 часток житлового будинку, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори 15 червня 2010 року за реєстровим №1487. Інші 2/10 часток житлового будинку успадкувала ОСОБА_8, а після її смерті ОСОБА_4 Посилаючись на недосягнення з ОСОБА_4 домовленості щодо володіння та користування спільним нерухомим майно, позивач ОСОБА_6 просив виділити йому в натурі 2/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, а саме виділити в натурі житлову кімнату №2-3 площею 16,8 кв.м, визнати за ним право власності на виділену в натурі частку нерухомого майна, а саме на житлову кімнату №2-3 площею 16,8 кв.м; виділити йому в користування 2/10 часток земельної ділянки площею 600 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.3-5)

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, звернувшись 2 серпня 2013 року до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6, вказала, що після смерті сестри ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкувала 2/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 Одеської області, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області 19 червня 2012 року за реєстровим №2031. Посилаючись на перешкоди у володінні та користуванні спільним нерухомим майном, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 146356,00 грн. грошової компенсації вартості 2/10 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1; припинити її ОСОБА_4 право власності на 2/10 часток нерухомого майна; після сплати грошової компенсації визнати за ОСОБА_6 право власності на 2/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.55-56).

В ході розгляду справи після проведення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_6 16 жовтня 2013 року уточнив вимоги та просив в порядку припинення права власності ОСОБА_4 на 2/10 часток спільного нерухомого майна визнати за ним право власності на 4/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що складаються в літ. «А» з кухні №2-1 площею 5,4 кв.м, житлової кімнати №2-2 площею 11,1 кв.м, житлової кімнати №2-3 площею 16,5 кв.м, всього загальною площею 33,0 кв.м; зі стягненням з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації ринкової вартості 2/10 часток вказаного житлового будинку (т.1 а.с.138-140).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено (т.1 а.с.143).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року (описку виправлено ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 листопада 2013 року) позов ОСОБА_6 задоволено, визнано за ОСОБА_6 право власності на 4/10 часток житлового будинку (літ. «А»: коридор 2-1 площею 5,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 11,1 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 16,5 кв.м, всього загальна площа приміщень 33,0 кв.м), розташованого по АДРЕСА_1 Одеської області; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 44472,78 грн. грошової компенсації вартості 2/10 часток спільного нерухомого майна (т.1 а.с.151-153, 162-163).

В порядку виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року:

ОСОБА_4 в особі представника 15 листопада 2013 року подано заяву до суду першої інстанції про видачу виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_6 на користь її ОСОБА_4 44472,78 грн. грошової компенсації вартості 2/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; грошову компенсацію в сумі 44472,78 грн. ОСОБА_6 ОСОБА_4 сплачено у 2013 році, виконавче провадження закрито (т.1 а.с.165);

ОСОБА_6 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 24 січня 2014 року проведено реєстрацію права власності та отримано з Реєстру витяг про те, що він є власником 4/10 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, що складаються: в літ. «А»: коридор №2-1 площею 5,4 кв.м, житлова кімната №2-2 площею 11,1 кв.м, житлова кімната №2-3 площею 16,5 кв.м, всього загальною площею 33,0 кв.м. Державна реєстрація речового права ОСОБА_6 чинна.

6 січня 2016 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення суду та заяву про поновлення строку апеляційного оскарження (т.1 а.с.171-178, 201-204).

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016 року поновлено ОСОБА_4 строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_4 на рішення суду (т.2 а.с.3-4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду в частині стягнення грошової компенсації змінити, стягнути грошову компенсацію ринкової вартості частки приміщень, а саме прибудови літ. «а1», прибудови літ. «а5», гаражу літ. «Д», як таких, що входять в 2/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Зібрані в справі докази та судові рішення, що набрали законної сили, підтверджують наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 6 січня 1984 року Білгород-Дністровським міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому від 29 грудня 1983 року №1138, ОСОБА_7 належало на праві власності 2/5 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 Одеської області, що в цілому складався: з літ.«А» житлового будинку загальною площею 126,0 кв.м житловою площею 64,5 кв.м, літ.«Б» літньої кухні, літ.«В»,«Є» вбиральні, літ.«Г» сараю, №1-10,І споруди, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. Право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації 6 січня 1984 року (т.1 а.с.147).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.8).

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_7 за законом були син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_8.

Спадкову справу №54/91 за заявами ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заведено 6 березня 1991 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області.

31 жовтня 1991 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 2/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та в цілому складався з літ.«А» житлового будинку загальною площею 126,0 кв.м житловою площею 64,5 кв.м, літ.«Б» літньої кухні, літ.«В»,«Є» вбиральні, літ.«Г»-сараю, №1-10,І споруди, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. В описовій частині свідоцтва дані щодо частки житлового будинку вказувались згідно довідки від 19 вересня 1991 року №1054, виданої Білгород-Дністровським бюро технічної інвентаризації, в якій зазначалось, що житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 складались: житловий будинок літ.«А», літня кухня літ.«Б», убиральні літ.«В», «Є», сарай літ.«Г», споруди №1-9,І. Згідно вищевказаної довідки гараж літ.«Д», сіни «а1» збудовані самовільно, відповідно, в свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_8 самовільні будівлі включено не було.

15 червня 2010 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 2/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та в цілому складався з літ.«А» житлового будинку загальною площею 126,0 кв.м житловою площею 64,5 кв.м, літ.«Б» літньої кухні, літ.«В»,«Є» вбиральні, літ.«Г» сараю, №1-10,І споруди, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. Право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації 16 червня 2010 року. В свідоцтві про право на спадщину зазначено, що самовільно збудовані споруди - прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5», гараж літ.«Д» в свідоцтво не включено, їх вартість у вартість спадкового майна не зарахована (т.1 а.с.14-16).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

19 червня 2012 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_4 після смерті сестри ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - 2/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та в цілому складався з літ.«А» житлового будинку загальною площею 126,0 кв.м житловою площею 64,5 кв.м, літ.«Б» літньої кухні, літ.«В»,«Є» вбиральні, літ.«Г» сараю, літ.«Д» гаражу, споруд №1-10,І, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м. Право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації 12 липня 2012 року (т.1 а.с.82-84).

Таким чином, після оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_7, який був співвласником 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, а в подальшому після оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8 співвласниками нерухомого майна стали ОСОБА_6 з часткою 2/10, ОСОБА_4 з часткою 2/10, ОСОБА_5 з часткою 6/10.

17 травня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вимогами про виділ йому в натурі 2/10 часток нерухомого майна, визнання за ним права власності на виділену житлову кімнату; виділення йому у користування частки земельної ділянки, рівної його частці в нерухомому майні. Після проведення судової будівельно-технічної експертизи та подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 про припинення її права на 2/10 часток нерухомого майна зі стягненням з ОСОБА_6 грошової компенсації ринкової вартості частки та визнанням за ОСОБА_6 права власності на 2/10 часток, ОСОБА_6 уточнив вимоги та просив визнати за ним право власності на 4/10 часток нерухомого майна зі стягненням з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації вартості 2/10 часток нерухомого майна.

Таким чином, ОСОБА_6 фактично заявлено, судом першої інстанції вирішено ухваленням рішення вимоги про припинення права ОСОБА_4 на 2/10 часток у спільному майні, визнання за ОСОБА_6 права власності на 4/10 часток нерухомого майна зі сплатою ним ОСОБА_4 грошової компенсації вартості 2/10 часток нерухомого майна. Рішенням суду за ОСОБА_6 визнано право власності на 4/10 часток житлового будинку (літ. «А»: коридор 2-1 площею 5,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 11,1 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 16,5 кв.м, всього загальна площа приміщень 33,0 кв.м), розташованого по АДРЕСА_1 Одеської області; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 44472,78 грн. грошової компенсації вартості 2/10 часток житлового будинку, що їй належали.

Оскаржуючи рішення, ОСОБА_4 просить змінити рішення в частині грошової компенсації вартості належних їй 2/10 часток нерухомого майна, мотивуючи тим, що при стягненні компенсації не було враховано вартість прибудови літ.«а1» розміром 6.0 х 4.0 м, прибудови літ.«а5» розміром 1.53 х 2.42 м, гаражу літ.«Д» розміром 5.52 х 3.4 м; ОСОБА_4 в порядку зміни рішення суду просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію вартості прибудови літ.«а1», прибудови літ.«а5», гаражу літ.«Д». При цьому ОСОБА_4 в іншій частині рішення суду не оскаржує.

В порядку з'ясування наявності підстав для зміни рішення суду та стягнення грошової компенсації за прибудови та гараж встановлено наступне.

Згідно виданого ОСОБА_7 у 1984 році свідоцтва про право власності на житловий будинок прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5», гараж літ.«Д» не входили в склад нерухомо майно, розташованого по АДРЕСА_1, право власності на 4/10 якого належало ОСОБА_7

Згідно виданого ОСОБА_8 у 1991 році свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 у 2010 році свідоцтва про право на спадщину за законом прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5», гараж літ.«Д» не входили в склад нерухомо майно, розташованого по АДРЕСА_1, право власності на яке належало ОСОБА_8 в частці 2/10 та ОСОБА_6 в частці 2/10. Свідоцтва про право на спадщину містили посилання на те, що самочинно збудовані споруди: прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5», гараж літ.«Д» в свідоцтва не включені, їх вартість у спадковому майні не зарахована.

На якій підставі у виданому у 2012 році ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 свідоцтві про право на спадщину зазначено гараж літ.«Д» не відомо, безспірно приймати це до уваги безпідставно, оскільки видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 ґрунтується на виданому ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_7 свідоцтві про право на спадщину, за життя ж ОСОБА_8 та інші співвласники змін в свої правовстановлюючі документи не вносили.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 4/10 часток нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, при цьому в перелік приміщень, які складають вказану частку, не входять прибудова літ.«а1», прибудова літ.«5», гараж літ.«Д», тобто ОСОБА_6 не набув права власності на прибудови та гараж, відтак, стягувати з нього на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості прибудов та гаражу без набуття ним права власності на ці будівлі в складі нерухомого майна безпідставно.

В суді першої інстанції проведено судову будівельно-технічну експертизу (висновок №11/02 від 25 липня 2013 року ПМП «Экс») на предмет виділу частки нерухомого майна, ринкової вартості нерухомого майна тощо. В ході експертного дослідження експертами вивчалась інвентарна справа №2678 КП «Білгород-Дністровське БТІ» щодо об'єкту нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 Одеської області, за даними якої станом на 2010 рік значились самовільно збудованими прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5», гараж літ.«Д».

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_6 про визнання права власності на самочинно зведені будівлі було визнано за ОСОБА_6 право власності на самочинно зведені будівлі: прибудову літ.«а1», прибудову літ.«а5», гараж літ.«Д» по АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2014 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року скасовано, в позові ОСОБА_6 відмовлено (т.1 а.с.181-182, 183). За змістом судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5» є самочинним будівництвом, де сторони є лише власниками будівельних матеріалів.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_4 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рівних частках право власності на будівельні матеріали, використані в процесі самочинного будівництва, на прибудову літ.«а1», прибудову літ.«а5» по АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 листопада 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 серпня 2011 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 в позові. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. За змістом ухвали касаційної інстанції прибудова літ.«а1», прибудова літ.«а5» розглядаються як самочинне будівництво, де сторони вправі ставити питання щодо будівельних матеріалів (т.2 а.с.87, 90-91, 215-218).

Таким чином, судовими рішеннями, що мають законну силу, правовий статус прибудови літ.«а1», прибудови літ.«а5» визначено як самочинне будівництво, відтак, в силу визначеного частиною 3 статті 61 ЦПК України принципу звільнення від доказування щодо обставин, встановлених судовими рішеннями в інших справах, що набрали законної сили, зважаючи на правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна, дані інвентарної справи тощо правові підстави для сплати одним співвласником іншому співвласнику грошової компенсації вартості об'єктів самочинного будівництва з одночасним як того вимагає закон визнанням за співвласником, який сплатив компенсацію, права власності на такі об'єкти, відсутні. Доводи апелянта ОСОБА_4 щодо зобов'язання ОСОБА_6 сплатити їй грошову компенсацію вартості прибудови літ.«а1», прибудови літ.«5» не ґрунтуються на законі.

25 серпня 1983 року ОСОБА_7 отримав дозвіл на будівництво гаражу розміром 3,5 х 5 м, але фактично збудував гараж розміром 5.25 х 3.4 м по АДРЕСА_1. При оформленні спадкових прав після смерті у 1991 році ОСОБА_7 нотаріусу було надано довідку від 19 вересня 1991 року №1054, видану Білгород-Дністровським бюро технічної інвентаризації на розташоване по АДРЕСА_1 нерухоме майно, де гараж літ.«Д» значився збудованим самовільно, відповідно, в свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_8 та потому і ОСОБА_6 гараж літ. «Д» включено не було.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року, нині оскарженого ОСОБА_4, гараж літ. «Д» не входить в склад майна, на яке за ОСОБА_6 в порядку припинення права власності ОСОБА_4 та сплати грошової компенсації належної їй частки визнано право власності.

Будівля гаражу літ.«Д» була предметом спору в інших справах, результатом яких є те, що питання відносно цієї будівлі в силу наявності статусу самочинності за життя забудовника ОСОБА_7 та, відповідно, не переходу права на таку спадкоємцям забудовника не вирішено й до тепер.

Так, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, яке самочинно збудоване, зокрема, визнання права власності на гараж літ.«Д». Рішенням апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2014 року, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2014 року змінено в частині мотивів відмови в позові (т.2 а.с.92-97, 98-104).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Оденської області від 22 вересня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_6 про припинення права власності, скасування державної реєстрації майна, відмовлено в позові ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості гаражу літ.«Д», як такого, що входить до 2/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_6, відмовлено в позові ОСОБА_4 (т.2 а.с.105-107, 108-111).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2014 року, відмовлено ОСОБА_6 у визнанні недійсним в частині гаражу літ.«Д» свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 (т.2 а.с.185, 186-188).

Таким чином, численні судові рішення щодо одних і тих же будівель в результаті призвели до взаємовиключних висновків, які кожна зі сторін тлумачить на свою користь. Якщо повернутися до документів ОСОБА_7 як забудовника, його спадкоємців, то останні не набули права власності на гараж літ. «Д» в складі спадкового майна. Гараж літ.«Д» не входить і в склад 4/10 часток нерухомого майна, право на яке визнано за ОСОБА_6 судовим рішення, що нині переглядається, відтак, підстав стягувати з ОСОБА_6 грошову компенсацію за будівлю, на яку він не набув права власності безпідставно.

Крім того, висновком №11/02 від 25 липня 2013 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної ПМП «Экс», вартість 2/10 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, визначена рівною 29049,00 грн. із розрахунку 1761,00 грн. за 1 кв.м (т.1 а.с.96-131). ОСОБА_4 не заявляла клопотань в суді першої інстанції про призначення повторної (додаткової) експертизи для визначення ринкової вартості нерухомого майна. Сторони дійшли згоди в тому, що ОСОБА_6 сплатить ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості належної їй частки в сумі 44472,78 грн. Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 44472,78 грн. Рішення суду в частині стягнення грошової компенсації звернуто до виконання за заявою ОСОБА_4 та виконано у 2013 році сплатою ОСОБА_6 44472,78 грн. Чинна державна реєстрація речового права ОСОБА_6 на 4/10 часток нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, не містить у своєму складі прибудови літ.«а1», прибудови літ.«а5», гаражу літ.«Д», відтак, ОСОБА_6 не є власником цих будівель, відповідно, не зобов'язаний сплачувати компенсацію за те, власником чого він не являється.

Правові підстави для зміни рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації вартості прибудови літ.«а1», прибудови літ.«а5», гаражу літ.«Д» відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частку нерухомого майна, виплату грошової компенсації вартості частки майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков