У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Вох В.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на заочне рішення Рівненського міського суду від 09 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України про поновлення на роботі, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 09 вересня 2015 року вказаний позов задоволено: визнано звільнення ОСОБА_2 з роботи - з посади директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним та поновлено його на цій роботі із виплатою різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, Міністерство освіти і науки України оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що позивача ОСОБА_2 вироком Рівненського міського суду від 14.03.2014р. було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та доводить, що у відповідності до вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» такі особи підлягають звільненню із займаних посад у триденний строк з дня отримання установою копії відповідного судового рішення, що набрало законної сили. Звертає увагу, що судом першої помилково застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, а саме п. 7-1 ст. 36 КЗпП України та вказує, що на час видачі оспорюваного наказу діяла та підлягала застосуванню редакція КЗпП України від 05.04.2015р., де ст. 36 п. 7-1 передбачено: підставою припинення трудового договору є набрання законної сили рішення суду, яким працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення. Заперечує висновок місцевого суду про те, що кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_2 визнано винним, на момент його скоєння не вважалось корупційним у зв'язку з укладенням угоди про визнання винуватості та доводить, що вироком суду чітко встановлено вину позивача та засуджено його до основного покарання у вигляді штрафу. Зазначає, що покликання суду на порушення Міністерством Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників є безпідставним, адже трудова книжка позивача знаходилась у ДНЗ «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі», і саме на нього, як на керівника, покладався обов'язок забезпечити організацію ведення, обліку зберігання та видачі трудових книжок. Вказує на процесуальні порушення, допущені судом у зв'язку з незалученням до справи у якості третьої особи ДНЗ «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі», оскільки питання поновлення на посаді позивача та виплата йому середнього заробітку за час

__________________________________________________________________________

Справа № 569/7414/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Бердій М.А.

Провадження № 22-ц 787/374/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М. вимушеного прогулу безпосередньо стосується прав та інтересів навчального закладу. Покликаючись на відповідність дій Міністерства щодо звільнення позивача вимогам Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» та Положення про Міністерство освіти і науки України, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2011 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_2 укладено трудовий договір, на підставі якого призначено останнього на посаду директора Рівненського торгово-професійного ліцею на строк з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2016 року.

23.12.2013 року Рівненський торгово-професійний ліцей перейменовано на Державний навчальний заклад «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі».

10 квітня 2015 року на підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 117-к ОСОБА_2 звільнено з посади директора Державного навчального закладу «Рівненське вище професійне училище ресторанного сервісу і торгівлі» відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про професійну-технічну освіту», згідно з абзацом другим частини другої статті 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», враховуючи подання Управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації від 02.04.2015 року № 1459-08/01-09/15. Підстава звільнення: копія вироку Рівненського міського суду від 14.03.2014 року.

З наказом про звільнення ОСОБА_2 ознайомлено 23 квітня 2015 року, що стверджується його підписом на наказі від 23 квітня 2015 року.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу звільнення позивача та дострокового розірвання з ним контракту.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_2 вчинено з порушенням трудового законодавства.

Як видно з оспорюваного наказузвільнення проведено відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про професійну-технічну освіту», згідно з абзацом другим частини другої статті 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

За п.7-1 ст.36 КЗпП України, що діяла на момент винесення оскаржуваного наказу, підставами припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Вироком Рівненського міського суду від 14 березня 2014 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 30 січня 2014 року між прокурором прокуратури м. Рівне Костюком О.В. та обвинуваченим ОСОБА_2, згідно якої ОСОБА_2 визнано винуватим у пред'явленому йому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, і призначено узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання у виді штрафу в розмірі 12 750,00 гривень, який він сплатив, згідно квитанції ПАТ КБ «Приват-Банк» 06 квітня 2014 року, після чого продовжував працювати на посаді директора училища по квітень 2015 року.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що діяння, яке вчинено ОСОБА_2, і яке стало підставою для розірвання контракту віднесено до корупційного правопорушення Законом України № 1698-VII «Про Національне антикорупційне бюро України» норми якого набрали чинності з 06 березня 2015 року, тобто після винесення вироку.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700-VІІ(опублікований в газеті «Голос України» 25.10.2014 року) яким пунктом 7-1 ст. 36 КЗпП України викладено в слідуючій редакції: підставами припинення трудового договору єукладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення.

Положення Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VІІ від 14. 10. 2014 року і передбачені розділом 13 «Прикінцеві положення» зміни до актів законодавства введені в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності, тобто з 26 квітня 2015 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача не було правових підстав для звільнення ОСОБА_2 з роботи, а тому позовні вимоги про поновлення на роботі є законними.

До апеляційного суду ОСОБА_2 подав заяву в якій вказував, що від позовних вимог про стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи відмовляється, просить рішення суду першої інстанції скасувати та провадження по справі в цій частині закрити.

На думку колегії суддів відмова позивача від частини позовних вимог підлягає задоволення, наслідки відмови від позовних вимог йому роз»яснені і відмова не порушує прав та інтересів інших осіб.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України відхилити.

Прийняти відмову від позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України про стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Заочне рішення Рівненського міського суду від 09 вересня 2015 року в частині стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи скасувати, провадження по справі в цій частині закрити.

В решті заочне рішення Рівненського міського суду від 09 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Григоренко М.П.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.