Справа № 492/2057/13-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

29 серпня 2016 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

30.10.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.11.2010 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього в борг 5 451 гривню зі сплатою 5% за кожний день прострочення повернення боргу. На підтвердження цього ОСОБА_2 написав розписку, в якій зазначив, що кінцевий строк повернення боргу 15.12.2010 року, однак, до теперішнього часу відповідач позивачу гроші не повернув. Таким чином, позивач, посилаючись на ст. ст. 1047, 1049 ЦК України у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 5 451 гривню та проценти у розмірі 20 441 гривню 25 копійок, а також сплачений судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок.

04.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, згідно якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 5 451 гривню та проценти у розмірі 45 515 гривень 85 копійок. В поданій заяві про збільшення позовних вимог позивач ОСОБА_1 також просив суд розглянути справу у його відсутність.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився (викликався в судове засідання на 04.08.2016 р. та 29.08.2016 р.). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлень. Про причину своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

В зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги підтримував, та просив їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в ході судового розгляду заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнавав, опорюючи при цьому дійсність підпису на наданій позивачем суду розписці, зазначивши, що розписку він не підписував.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами виникли договірні зобов'язання щодо надання/повернення позики, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 30.11.2010 року, ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 15.12.2010 року повернути ОСОБА_1 гроші у розмірі 5 451,00 гривні зі сплатою 5% за кожний день прострочення повернення грошей (а.с. 4). Отже судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані борговими зобов'язаннями. Строк боргового зобов'язання спливав 15 грудня 2010 року.

Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Одеській області №170п від 23.06.2014 року, записи та підписи у розписці від 30 листопада 2010 року про зобов'язання ОСОБА_2 в строк до 15 грудня 2010 року сплатити ОСОБА_1 5 451,00 гривню виконані ОСОБА_2 (а.с. 65 - 73).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 30.11.2010 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 451,00 грн. Вказані грошові кошти отримані відповідачем, про що зазначено у розписці. Ця розписка підписана відповідачем, що підтверджено висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Одеській області №170п від 23.06.2014 року.

Відповідно до розписки, сторонами обумовлено, що позичальник зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 15.12.2010 року та сплачувати проценти в сумі 5% за кожний прострочений день виконання грошових зобов'язань.

Відповідач ОСОБА_2 у розписці зобов`язався повернути борг до 15.12.2010 року, однак дотепер не виконав своїх зобов`язань по поверненню коштів в обумовлений строк та не виплатив процентів за користування грошовими коштами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк.

Відповідач не спростував вказаних обставин, ніяких належних та допустимих доказів суду, які б свідчили про виконання підпису у розписці не ОСОБА_2 не надав. Оспорюючи висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Одеській області №170п від 23.06.2014 року, відповідач ОСОБА_2 не надав експертам запитувані матеріали та не провів оплату експертизи, тому матеріали експертами повернуті без надання висновку, у зв'язку з чим суд приймає як доказ у справі згаданий вище висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Одеській області №170п від 23.06.2014 року.

Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики, процентів за позикою ґрунтуються на законі, розрахунок кількості прострочених місяців за договором позики, процентів наданий позивачем у первісному позові (а.с. 9) та є правильним і відповідачем ОСОБА_2 не спростований.

Аналогічний правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, які відповідно до змісту статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Щодо збільшених позовних вимог позивача ОСОБА_1, викладених в заяві від 04.08.2016 року (а.с. 121) про стягнення з відповідача на користь позивача процентів в розмірі 45 515,85 грн. слід звернути увагу на те, що позивачем не наданий обґрунтований розрахунок заборгованості по процентам, який суд може покласти в основу рішення, збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими, позивач не надав суду належних обґрунтувань в підтвердження своїх збільшених позовних вимог, у зв'язку з чим у задоволенні цієї частини позову про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів в розмірі 45 515,85 грн. слід відмовити.

Таким чином, з урахуванням викладеного, з огляду на те, що відповідач фактично отримав від позивача грошові кошти в сумі 5 451,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у сумі 5 451,00 грн. та 5 % за кожний прострочений день виконання грошових зобов'язань у розмірі 20 441,25 грн., за прострочення сплати процентів за період з 16.12.2010 р., січень та лютий 2011 р. 5% від суми боргу в день складає 272,55 грн. Кількість днів: грудень 2010 р. (16 днів), січень 2011 р. (31 день), лютий 2011 р. (28 днів), всього 75 днів (75 днів х 272,55 грн. = 20 441,25 грн. Відповідач не надав заперечень проти розрахунку позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в сумі 5 451 (п'ять тисяч чотириста п'ятдесят одна) гривня 00 копійок, проценти за прострочення виконання грошових зобов'язань в сумі 20 441 (двадцять тисяч чотириста сорок одна) гривня 25 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок, а всього стягнути 26 121 (двадцять шість тисяч сто двадцять одна) гривня 65 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду