Справа № 460/2777/16-ц
Провадження №2/460/1204/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Варениця В.С.

з участю секретаря Мельник Є.Є.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про виселення з житлової квартири,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким виселити відповідача ОСОБА_3 із житлової квартири №138 у будинку за №3 по вул.Вербицького (Лісна) в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що вона являється одноосібною власницею вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2010 року. Ще до купівлі квартири шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу на прохання відповідача вона 02.12.2011 року надала згоду на його тимчасову реєстрацію та тимчасове проживання в квартирі. Однак відповідач постійно випиває, вчиняє сварки, що негативно впливає на неї та їх доньку. Відповідач не бере участі в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг. Проживання відповідача є нестерпним. На їх прохання припинити антисоціальну поведінку відповідач відмовляє, а також відмовляється переїхати в інше житло.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 вважає, що під час розгляду справи заявлені позовні вимоги підтвердилися, його довірителька являється власником квартири, яку вона придбала після розірвання шлюбу з відповідачем, відповідач немає жодного відношення до сімї позивачки, створює нестерпні умови для спільного проживання, а тому підлягає виселенню.

Відповідач ОСОБА_3, який про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений судовою повісткою, направленою поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання, повторно не зявився на розгляд справи, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вирішив за можливе провести справи у відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідка, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням являється житлова квартира №138 в багатоквартирному будинку №3 по вул.Вербицького в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області. Згідно витягу про реєстрацію права власності власником даної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору від 01.12.2010 року являється позивач ОСОБА_1

2

Сторони по справі являються бувшим подружжям, шлюб між якими було розірвано в судовому порядку на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20.11.2009 року, реєстрація розірвання шлюбу була проведена 30.11.2010 року.

Як вбачається з даних будинкової книги та пояснень позивача, відповідач ОСОБА_3 зі згоди власника житла був вселений в дану квартиру та зареєстрований в ній 02.12.2011 року. При цьому суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про тимчасову реєстрацію та тимчасове проживання відповідача, оскільки належними доказами дані обставини не доводяться. Також судом встановлено, що в даній квартирі проживає та зареєстрована донька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час розгляду справи судом встановлено, що після вселення в квартиру з часом між сторонами по справі з вини відповідача ОСОБА_3, з приводу зловживання останнім спиртними напоями, стали виникати неприязні відносини, сварки, конфлікти.

Також судом встановлено, як вбачається з пояснень позивача та свідка ОСОБА_4, що 10 вересня 2016 року відповідач вибув з даної квартири та поїхав до своїх батьків в Донецьку область.

Відповідно до вимог ст.ст.116, 157 Житлового кодексу України член сімї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ст.116 ч.1 ЖК України, а саме, якщо дана особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винного на вимогу власника будинку провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Також в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснюється, що в справах про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

За таких обставин, виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню особи на підставі ст.ст.157, 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст.58, 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами.

Посилання сторони позивача на неодноразові звернення в міліцію з приводу поведінки відповідача як на підставу виселення з жилого приміщення судом не приймається до уваги, оскільки письмових доказів заходів попередження та громадського впливу з приводу систематичного порушення правил співжиття відповідачем не надано.

Таким чином, стороною позивача по даній справі під час судового розгляду не доведено письмовими доказами фактів застосування заходів попередження або громадського впливу до відповідача з приводу систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в спірній квартирі. Також чинним законодавством не передбачено можливості виселення особи з жилого приміщення з підстав не надання коштів на утримання будинку, оплати комунальних послуг, оскільки

3

такий спір може бути вирішено шляхом предявлення позову про стягнення грошової компенсації по оплаті заборгованості за такі послуги.

Також ст.156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена сімї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку та колишнім членом його сімї про безплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила щодо платного користування таким приміщенням та комунальними послугами.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Ст.47 Конституції України гарантується, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено, що відносно відповідача ОСОБА_3 за систематичне порушення правил співжиття застосовувалися заходи запобігання і громадського впливу, які виявилися безрезультатними, відповідно немає законних підстав для примусового виселення відповідача в судовому порядку з спірного жилого приміщення без надання іншого житлового приміщення, заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з житлової квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: