АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 12.10.2015року у справі №125/15, -

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», поданою представником ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 12.10.2015року у справі №125/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за договором кредиту в сумі 15664,07грн.та третейського збору у сумі 314,96 грн.

Справа №752/19901/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6614/2016
Головуючий у суді першої інстанції:О.О.Колдіна
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із ухвалою суду, ПАТ «Укрсоцбанк», через свого представника ОСОБА_1, подало апеляційну скаргу, у якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову якою передати справу на розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим третейським судом при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 12.10.2015року не підвідомча третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона не пов'язана із захистом прав споживача, позивачем у даній справі був банк, а не споживач. Разом з тим зазначає, що ні станом на дату укладання кредитного договору у 2013 році, який містить третейське застереження, ні на сьогоднішній день ст. 6 Закону України про третейські суди не містить заборони щодо передачі на розгляд третейськими судами справ про стягнення кредитної заборгованості. Посилається також на те, що ОСОБА_3, як поручитель, несе солідарну відповідальність, а у порядку Закону України «Про захист прав споживачів» поручителі споживачами не є.

Сторони (представники), які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України та розглянула справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 20.11.2013 року було укладено Договір кредиту № 131ВІ1, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 10000,00 грн.

В свою чергу, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 20.11.2013 року було укладено Договір поруки № 131ВІ1-ПОР, за яким ОСОБА_3. зобов'язалася перед позивачем солідарно відповідати за виконання ОСОБА_2. зобов'язань за вищевказаним Договором кредиту.

Між сторонами наявні угоди про передачу спору на розгляд третейського суду, про що прямо зазначено в ст. 6 Договору кредиту № 131ВІ1від 20.11.2013року та ст. 5 Договору поруки № 131ВІ1-ПОР від 20.11.2013року.

12 жовтня 2015року рішенням Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту в сумі 15664,07грн., а також витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом.

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчих листів на примусове виконання зазначеного рішення Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 12 жовтня 2015 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого документа на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 12.10.2015року у справі №125/15.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, питання видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

У свою чергу, п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори за позовами кредиторів - банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856-цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074-цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716-цс15 від 11 листопада 2015 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Та обставина, що ОСОБА_3 не є споживачем послуг банку, не свідчить про підвідомчість даної справи третейському суду, оскільки позивачем було пред'явлено позов до третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту з позичальника та з поручителя, а оскільки позов було пред'явлено і до позичальника, який є споживачем банківських послуг, третейський суд не мав повноважень розглядати даний спір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 12 жовтня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч.1 ст.312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником ОСОБА_1, відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: