Справа № 455/502/16-ц
Провадження № 2/455/293/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2016 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Бонецького Л.Й., при секретарі Борковській Н.М., за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Старий Самбір цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Старосамбірської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення міської ради та скасування державного акту на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суд з цим позовом посилаючись на те, що рішенням Старосамбірської міської ради Львівської області від 26 серпня 2010 року № 2414 та внесеними до нього змінами від 15 грудня 2011 року № 652 їй передано у власність земельну ділянку площею 0, 04 га з цільовим призначенням для садівництва, яка знаходиться по вул. Зарічна, 30 у м. Старий Самбір. Проте, 6 жовтня 2012 року їй стало відомо, що її сусіду ОСОБА_4 належить земельна ділянка розміром 0,0530 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, про що свідчить предявлений ним державний акт, згідно якого частина її земельної ділянки належить ОСОБА_4 Кінцевий розмір земельної ділянки ОСОБА_4 було затверджено рішенням Старосамбірської міської ради Львівської області від 28 квітня 2010 року № 2253, про що їй стало відомо після предявлення ОСОБА_4 державного акта.

Дане рішення Старосамбірської міської ради Львівської області ОСОБА_3 вважає протиправним, так як ним порушено її, позивача, право власності на дану земельну ділянку, тому що житловий будинок по вул. Зарічна, 30 в м. Старий Самбір та відповідно право на земельну ділянку нею були успадковані на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 травня 1995 року № 1064 і при прийнятті даного рішення не здійснювалася перевірка даних щодо можливості порушення майнових прав інших осіб за умов відведення земельної ділянки у такому розмірі.

Оскільки рішення Старосамбірської міської ради Львівської області від 28 квітня 2010 року № 2253, на думку позивача, є протиправним, то скасуванню підлягає також державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, який виданий на підставі цього рішення.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник Старосамбірської міської ради ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив проти позову.

Третя особа ОСОБА_5, та представника третьої особи ОСОБА_8 та ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши докази, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до рішення Старосамбірської міської ради Львівської області від 26 серпня 2010 року № 2414 Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3Г. та рішенням Старосамбірської міської ради Львівської області від 15 грудня 2012 року № 652 вбачається, що ОСОБА_3 було вирішено безоплатно передати у власність для ведення садівництва земельну ділянку, площею 0,04 га, яка розташована за адресою: м. Старий Самбір, вул. Зарічна, 30 та межує з раніше приватизованою нею земельною ділянкою і знаходиться за межею земельної ділянки № 28 по вул. Зарічна та входить в генеральний план присадибної ділянки, яку вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 травня 1995 року № 1064 (а.с. 7,8).

Відповідно до рішення Старосамбірської міської ради Львівської області від 23 травня 2012 року № 982 та державного акта на право власності на земельну ділянку відомо, що було затверджено кінцевий розмір земельної ділянки площею 0,0278 га в м. Старий Самбір по вулиці Зарічна, 30, яка передається безоплатно у власність ОСОБА_3, для ведення садівництва, згідно проведених геодезичних робіт ліцензованою організацією (а.с. 7, 25).

Із рішення Старосамбірської міської ради Львівської області від 28 квітня 2010 року № 2253 Про затвердження кінцевого розміру земельної ділянки ОСОБА_4М. та витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,0530 га для ведення особистого селянського господарства в м. Старий Самбір по вулиці Зарічна, 26 А, кадастровий номер :03:007:0063 (а.с. 10,99-103).

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, що була чинною на час прийняття оспорюваного рішення та державного акта, міська рада дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У судовому засіданні встановлено, що зазначені вимоги ЗК України при вирішенні питання про передачу земельних ділянок у власність відповідачем були дотримані, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були суміжними землекористувачами, так як їх земельні ділянки не мали спільної межі.

Із зазначеного витягу з Державного кадастру про земельну ділянку також вбачається, що межі земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_4, погоджувалися із суміжними землекористувачами, але із ОСОБА_3 ці межі не погоджувалися, так як їх ділянки не мають спільних меж.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що частина земельної ділянки, яка передана у власність ОСОБА_4, є її власністю унаслідок спадкування після смерті батька і у неї вона не вилучалася, оскільки до набрання чинності Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року не визнавалося право власності особи на земельну ділянку, тому, що відповідно до ст. 3 Земельний кодекс Української РСР від 8 липня 1970 р. відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР земля є державною власністю - спільним надбанням усього радянського народу.

Земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.

Згідно постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР Земельний кодекс Української РСР застосовується до правовідносин, що виникнуть після введення Кодексу в дію, тобто з 15 березня 1991 року, рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15 березня 1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу; громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Відповідно до ст.ст. 13, 16 Земельного кодексу Української РСР від 8 липня 1970 р. земля в Українській РСР надається в користування, зокрема громадянам СРСР, яке здійснюється в порядку відведення, що провадиться на підставі рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно ст. 22 цього Кодексу приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Отже, як договір купівлі-продажу від 26.02.1932 року, так і генеральний план від 14.03.1947 року та свідоцтво про право на спадщину від 15.05.1995 року не є документами, які посвідчують право власності позивача на земельну ділянку. Крім того, у свідоцтві про право на спадщину, не зазначено, що до складу спадщини входить земельна ділянка, а тільки будівлі.

Право користування земельною ділянкою спадкодавця позивача ОСОБА_9 розміром 1 826 кв. м виникло на підставі рішення виконавчого комітету Старосамбірської міської ради від 20.03.1963 року, хоча акт встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) відсутній. Межі земельної ділянки визначені схематично (а.с. 15,19).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 04.05.2015 року за матеріалами досудового розслідування внесеними до ЄРДР за № 0000009 від 29.03.2013 року, в ході досудового розслідування встановлено, що в загальнодоступній Публічній кадастровій карті України, відомості про земельну ділянку кадастровий номер :03:007:0090 площею 0,278 га власником якої являється ОСОБА_3, відомості відсутні. Крім того досудовим розслідуванням також встановлено, що в порядку здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і додержання земельного законодавства на території Старосамбірської міської ради Старосамбірського району, Державною інспекцією сільського господарства у Львівській області виявлено порушення чинного законодавства при прийнятті рішення № 982 від 23.05.2012 року «Про затвердження кінцевого розміру земельної ділянки гр. ОСОБА_3 Г.» Вищезазначене рішення прийнято з порушенням п.7,8,9 ст. 118 Земельного кодексу України, тобто без розробленого проекту землеустрою.

Враховуючи вищенаведене, рішення Старосамбірської міської ради від 28 квітня 2010 року № 2253 Про затвердження кінцевого розміру земельної ділянки ОСОБА_4М. є правомірним рівно ж як і державний акт, виданий 19 листопада 2010 року ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,0530 га, розташовану в м. Старий Самбір Львівської області, так як рішення Старосамбірської міської ради Львівської області від 23 травня 2012 року № 982 прийнято без урахування вказаних обставин

Керуючись ст. 208, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_3 до Старосамбірської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним та нечинним рішення Старосамбірської міської ради № 2253 від 28.04.2010 року та скасуванні державного акту, виданого 19.11.2010 року ОСОБА_4, на право власності на земельну ділянку площею 0,0530 га. у м. Старий Самбір Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя