У х в а л а

"27" вересня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва БАРТАЩУК Л.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить усунути перешкоди у користуванні житлом та вселити його.

На виконання вимог ст. 122 ЦПК України після отримання позовної заяви суддею був направлений запит про отримання інформації щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, відповідь про що отримана 26.09.2016р.

При вивченні матеріалів позовної заяви і вирішення питання про відкриття провадження встановлено наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 119 ЦПК України, - до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату позивачем судового збору.

Відповідно до абз. 2 пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на день постановлення ухвали становить 551,2 грн.

Як розяснено в абз. 1, 2 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, частиною першою статті 9 Закону № 3674-VI передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому місце розгляду справи судом визначається відповідно до вимог закону, зокрема статей 107114, 251, 257, 260, 269, 287, 291, 323, 363, 389-1, 389-7, 392, 400 ЦПК.

Встановивши, що судовий збір сплачено не за місцем розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без руху та пропонує сплатити судовий збір до бюджету за місцем розгляду справи (стаття 121 ЦПК) і одночасно цією ж ухвалою відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, вирішує питання про повернення помилково сплаченого судового збору.

Як вбачається з доданої до позовної заяви квитанції № 144 від 29.03.2016 року, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн., однак, не на реквізити Дніпровського районного суду м. Києва.

Зокрема, у квитанії зазначений отримувач: ГУ ДКСУ у Київській області, м. Васильків; рахунок отримувача: 0176; банк отримувач: 821018, ГУ ДКСУ у Київській обл.; код отримувача: 37886067.

Правильними платiжними реквiзитами для перерахування судового збору в Дніпровський районний суд м. Києва є наступні: отримувач коштів: УДКСУ у Дніпровському районі м. Києва; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012871; банк отримувача: ГУ ДКСУ у м.Києві; Код банку отримувача (МФО): 820019; Рахунок отримувача: 0005; Код класифікації доходів бюджету 22030001.

Враховуючи те, що вищевказаний недолік перешкоджає суду відкрити провадження у справі, вважаю, що доцільно встановити позивачу строк для його усунення.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, оскільки зазначені недоліки перешкоджають суду відкрити провадження у справі.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху, розяснивши, що зазначені в ухвалі недоліки мають бути усунені у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною, повернута позивачеві, що не є перешкодою для повторного звернення до суду з належним чином оформленою позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ