Справа № 548/1471/15-ц
Провадження №2/548/18/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2016 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О.В.,

за участю секретаря Вовк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ТОВ" Агрофірма Ольвія" про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ТОВ" Агрофірма Ольвія" про відшкодування шкоди.

Свої вимоги мотивували тим, що навесні 2013 року по завершенню весінньо-польових робіт третьою особою, позивачі взнали від останньої, що на земельну ділянку загальною площею 201, 53 га, яка була у користуванні товариства АФ «Ольвія» з 1999 року товариство більше не має ніяких прав, а сама ділянка (чотири ділянки загальною площею 201,53 га) вже передані відповідачу, за його особистим рішенням (про відмову від вказаних ділянок), яке він ухвалив на свою користь, перебуваючи на посаді керівника третьої особи ТОВ «АФ Ольвія».

У відповідності до Статуту товариства, діючого на момент ухвалення вказаного рішення, товариство діє з метою отримання прибутку, і відповідно виконавчий орган товариства (керівник) повинен діяти в цьому напрямку, і не шкодити товариству, не наносити збитків своїми діями.

Всупереч цьому, відповідач, перебуваючи на посаді керівника ТОВ «АФ Ольвія» в грудні 2012 року відмовився від вказаної землі, яка перебувала у користуванні товариства, фактично на свою користь, чим наніс збитки товариству у великих розмірах.

Отже, як зазначають позивачі, вина, і свідомі дії (умисел) відповідача - очевидні. Майно, в тому числі те, що знаходиться у оренді підприємства є майном підприємства. На вказані земельні ділянки товариство, учасниками якого є позивачі, самостійно виготовило та оплатило технічну документацію на вищезазначену земельну (і) ділянки. Відповідно до документів, що додаються, земельна ділянка (и) про яку йдеться, мала б бути в користуванні товариства і надалі.

На загальних зборах учасників товариства (АФ Ольвія) Відповідач/ініціатор розриву договорів оренди землі не скликав, про своє рішення ніяким чином позивачів не повідомляв.

Таким чином, замість прибутку, який за статутом мав би бути розподілений між учасниками/позивачами внаслідок діяльності товариства, учасники останнього у 2013 році отримали збитки товариства, у особливо великих розмірах.

При чому, збитки балансу товариства (прямі збитки) в зв»язку зі зменшенням посівів та, відповідно, зменшенням загальної врожайності, і як наслідок доходу від його продажу, які лише у 2013 році сягнули 415 700 гривень.

В майбутньому товариство повинно було за рахунок своїх доходів (які мали піти за статутом на розподіл прибутку між учасниками товариства) покривати збитки, завдані товариству рішенням Відповідача.

Але є ще і непрямі збитки (недоотриманий прибуток). Загальні ж збитки товариства учасниками якого є позивачі (з урахуванням недоотриманого доходу) сягнули 1,5 млн. гривень.

За таких обставин своїм рішенням, ухваленим у власних особистих інтересах відповідач наніс шкоду у вигляді збитків товариству (в тому числі недоотриманий доход) в сумі 1 565 118, 71 грн., які були покриті товариством за рахунок грошових коштів з доходів майбутніх період і в зв»язку з цим не пішли як доходи у вигляді прибутку на розподіл між учасниками товариства/позивачами.

Позивачі вказують, що оскільки вони є кінцевими отримувачами прибутків та збитків товариства і відповідно до укладеного в серпні 2015 року договору передачі права вимоги укладеного між ТОВ «АФ Ольвія» та позивачами, яким надано право зверення до суду з відповідним позовом, останні і звернулися в суд.

Позивачі прохали стягнути з відповідача солідарно на їх користь збитки товариства та недоотриманий ним доход, які виникли з вини та по умислу відповідача, а саме: прямих збитків в сумі 415 700, 00 грн., недоотриманого доходу (прибутків) 1 149 418, 71 грн. та судові витрати.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з»явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 позов підтримав повністю з наведених у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав повністю з наведених у запереченнях підстав.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

В судовому засіданні представник третьої особи ТОВ" Агрофірма Ольвія" ОСОБА_4 позов підтримав повністю з наведених у ньому підстав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів і відповідача, представника третьої особи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_3 перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ" Агрофірма Ольвія" уклав 25.02.2011 року з Хорольською РДА попередній договір оренди землі на землі запасу Трубайцівської сільської ради загальною площею 201, 53 га.(а.с.22)

28.11.2012 року відповідач ОСОБА_3 перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ" Агрофірма Ольвія" надіслав Хорольській РДА листа про припинення попереднього договору оренди в якому прохав за взаємною згодою припинити дію вищевказаного договору відносно 4 ділянок земель запасу Трубайцівської сільської ради загальною площею 201, 53 га.(а.с.89)

В зв»язку з чим дія вищевказаного договору була припинена і на думку позивачів третя особа отримала прямих збитків в сумі 415 700, 00 грн., недоотриманого доходу (прибутків) в сумі 1 149 418, 71 грн.

На підтвердження даного факту представаник позивачів заявив клопотання про проведення судово-економічної експертизи.

31.05.2016 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_6 ОСОБА_7 було складено висновок судово-економічної експертизи №12438, згідно якого слідує наступне.

В обсязі наданих документів, що залучені судом до матеріалів справи у разі співставлення основних економічних показників роботи сільськогосподарських підприємств форми №50-сгТОВ" Агрофірма Ольвія" за 2013 рік з аналогічним попереднім періодом за 2012 рік документально підтверджується недоотриманий дохід ТОВ" Агрофірма Ольвія" за 2013 рік в сумі 1 385 000, 00 грн. та збитки ТОВ" Агрофірма Ольвія" станом на 01.01.2014 року на загальну суму 415 700, 00 грн.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1,2,4 ст.623 ЦК України боржник який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками;

4) вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє відповідача від відповідальності за порушення, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони.

Таким чином відповідно до ст.623 ЦК України позивач зобов»язаний довести, що протиправна дія заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Корпоративними правами, згідно ст. 167 Господарського кодексу України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Господарським товариством є підприємство, що створюється юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку (частина перша статті 79 ГК України). Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради (частини перша, друга статті 89 ГК України). Відповідно до статті 97 ЦК України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною четвертою статті 145 ЦК України до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; 2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; 3) створення та відкликання виконавчого органу товариства; 4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; 5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; 6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника; 7) виключення учасника із товариства; 8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань.

Згідно ч. 62 ЦК України, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Відповідно до частини третьої статті 62 Закону України "Про господарські товариства" у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом. Генеральний директор (директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників товариства.

Судом досліджено Статут ТОВ "Агрофірма "Ольвія" ( в редакції чинній на час виникнення спірного рішення) та встановлено наступне:

Відповідно до п. 5.1 Статуту (а.с.15) вищим керівним органом товариства є збори учасників товариства, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Збори уповноважені приймати рішення по усіх питаннях, що стосуються діяльності товариства. До виняткової компетенції зборів належить вирішення таких питань:

- визначення загальної ділової політики товариства та затвердження його планів та звітів по їх виконанню;

- зміни в Статуті;

- визначення порядку розподілу прибутку та покриття збитків;

- затвердження річних результатів діяльності товариства;

- отримання додаткових капіталовкладень від нових учасників (незалежно від того, чи набувається у результаті таких капіталовкладень частка у статутному фонді);

- призначення та відкликання голови зборів, генерального директора (директора) та визначення суми винагороди (заробітної плати), які повинно виплачувати товариство;

- визначення усіх питань, які виникають у зв'язку з реорганізацією та ліквідацією товариства, призначення ліквідаційної комісії та затвердження її звіту;

- виключення зі складу товариства:

- прийняття нових учасників до складу товариства;

- передача будь-якого з питань до компетенції Виконавчого органу товариства, та внесення змін до правил, які визначають діяльність Виконавчого органу товариства;

- прийняття рішення про відповідальність учасників, що не сформували свою частку Статутному фонді в установленому строки (п. 5.2 Статуту).

Згідно п. 7.1 Статуту (а.с.16), виконавчий орган товариства (колегіальний - Дирекція або одноособовий - Директор) керує щоденною діяльністю товариства. Він уповноважений вирішувати усі завдання, що торкаються діяльності товариства, які не є винятковою компетенцією зборів, та які передані в його компетенцію зборами. Для того, щоб виконувати свої обов'язки та функції, визначені в положеннях цього Статуту, генеральний директор (директор) може у межах своєї компетенції, визначеної Статутом та Зборами, зокрема, складати без довіреності від імені товариства угоди, контракти та інші юридичні акти та забезпечувати їх виконання (п. 7.4.1. Статуту).

Враховуючи вищезазначені правові норми та положення Статуту (п. 7.4.1.), суд приходить до висновку, що укладення, а отже і припинення угод про оренду земельних ділянок належить до компетенції виконавчого органу ТОВ "Агрофірма "Ольвія", оскільки не належить до виняткової компетенції загальних зборів. Будь-яких доказів, які б свідчили про внесення змін чи обмежень щодо діяльності виконавчого органу представником позивача не надано.

Твердження позивачів, які наведені у позовній заяві стосовного того, що останні є учасниками третьої особи і у зв'язку з цим, угоди про відмову користування майном без погодження всіх співвласників товариства є недійсними, оскільки майно, що знаходиться у оренді підприємства є майном підприємства є безпідставними та такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм права.

Зокрема, згідно ст. 140 ЦК України, ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов'язаннями і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

У відповідності до ст. 88 Господарського кодексу України, ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України від 19.09.1991 р. учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Права і обов'язки учасника товариства визначені Статутом даного товариства та вищезазначеними нормами, з яких не вбачається, що учасник товариства повинен погоджувати рішення виконавчого органу товариства чи в подальшому їх затверджувати.

Посилання позивачів, в позовній заяві, що рішення виконавчого органу є незаконним з підстав того, що йшло всупереч інтересам товариства та завдало товариству значних збитків, до уваги судом не беруться, оскільки рішення виконавчого органу товариства на даний час чинне і ніким не оспорене.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи встановив, що питання про припинення договорів оренди земель запасу Трубайцівської сільської ради (чотири ділянки загальною площею 201,53 га) не належить до виключної компетенції вищого органу товариства - зборів учасників та відповідає вимогам законодавства. Позивачами не надано докази та належним чином не доведено правомірність позовних вимог і, твердження позивачів про перевищення виконавчим органом - директором ТОВ "Агрофірма "Ольвія" своїх повноважень при прийнятті даного рішення не відповідають дійсності та, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Також позивачем не доведено, яким чином оспорюване рішення порушує їх права та завдало шкоди третій особі. Не доводить факт завдання шкоди саме відповідачем третій особі і вищевказний висновок експерта.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про господарські товариства», товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про господарські товариства», прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків та сплати дивідендів, залишається у повному розпорядженні товариства, яке відповідно до установчих документів визначає напрями його використання.

Відповідно до п.б ч.1 ст.10 Закону України «Про господарські товариства», учасники товариства мають право: брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Згідно з п.9.3 Статуту прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. Чистий прибуток, одержаний після розрахунків передбачених законодавств залишається у повному розпорядженні товариства.

Твердження позивачів, що «позивачі/учасники товариства є кінцевими отримувачами прибутків (та збитків) товариства і в межах ст. 15-16 ЦК України вони звернулися з позовом, оскільки вважають порушеними свої інтереси та права є хибним та таким, що суперечить Статуту та Закону України «Про господарські товариства». Так, як згідно вищезазначених норм кінцевим одержувачем та розпорядником прибутків (та збитків) є саме товариство, а позивачам, як учасникам лише виплачуються дивіденди пропорційно до частки в статутному фонді. Тому суд приходить до висновку, що належним позивачем в даній справі є ТОВ" Агрофірма Ольвія".

Не заслуговує на увагу суду і укладений 03.08.2015 року між учасниками ТОВ ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьою особою ТОВ" Агрофірма Ольвія" договір передачі права вимоги стягнення збитків отриманих товариством внаслідок відмови колишнього керівника цього товариства ОСОБА_3 від земельної ділянки в об»ємі 201, 53 га, що орендувалася товариством у Хорольської РДА з 1999 року.

Так відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно доп.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З аналізу вищевикладених норм суд приходить до висновку, що відступлення права вимоги кредитором іншій особі можливе, але лише за наявності зобов'язання. В даній ситуації відсутнє будь-яке зобов»язання відповідача ОСОБА_3 перед третьою особою ТОВ" Агрофірма Ольвія".

Тому такий договір є передчасним. Крім того такий договір можливий у фінансових зобов»язаннях, а не при відшкодуванні прямих збитків та недоотриманого доходу.

Більше того в судовому засіданні встановлено, що земельних ділянок було чотири, загальною площею 201, 53 га., а не одна як вказано у вищезазначеному договорі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходть до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, а саме позивачами не доведена ні протиправна поведінка відповідача, ні завдані ним начебто збитки, ні тим більше причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками і тим паче вина відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 11, 57- 60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ТОВ" Агрофірма Ольвія" про відшкодування шкоди ,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: