РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1816/16-ц

Провадження № 2/643/4359/16

03.08.2016 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми банківського вкладу з урахуванням нарахованих відсотків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь суми банківського вкладу з урахуванням нарахованих відсотків за договорами банківського вкладу від 23.03.2012 р. за заявою №SAMDN0412; від 14.08.2013 р. за заявою № SAMDN2669; від 15.08.2013 р. за заявою № SAMDN5162; від 27.08.2013 р. за заявою № SAMDN2492; від 07.11.2013 р. за заявою № SAMDN2620; від 29.11.2013 р. за заявою № SAMDNWFD100; від 26.12.2013 р. за заявою № SAMDNWFD500 у розмірі 972 344,73 грн. та суму банківського вкладу з урахуванням нарахованих відсотків за договором банківського вкладу від 11.02.2014 р. № SAMDNWFD200 у розмірі 186 207,75 грн.

Обґрунтовуючи доводи, позивач зазначає, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено низку договорів банківського вкладу, а саме: від 23.03.2012 р. за заявою №SAMDN0412, сума вкладу 70 000,00 грн.; від 14.08.2013 р. за заявою № SAMDN2669, сума вкладу 40 000,00 грн.; від 15.08.2013 р. за заявою № SAMDN5162, сума вкладу 120 000,00 грн.; від 27.08.2013 р. за заявою № SAMDN2492, сума вкладу 85 100,00 грн.; від 07.11.2013 р. за заявою № SAMDN2620, сума вкладу 110 541,55 грн.; від 29.11.2013 р. за заявою № SAMDNWFD100, сума вкладу 130 000,00 грн.; від 26.12.2013 р. за заявою № SAMDNWFD500, сума вкладу 110 000,00 грн.

Крім того, договір банківського вкладу було укладено ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_3, а саме: № SAMDNWFD200 від 11.02.2014 р. , сума вкладу 6 000 доларів США.

Відповідно до договору відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу від 15.01.2016 р., укладеного ОСОБА_2, та аналогічного договору укладеного з ОСОБА_3 від 15.01.2016 р., новим кредитором та набувачем відступлених прав вимоги є ОСОБА_1

26.01.2016 р. позивач звернувся до установи банку з вимогою про виплату сум вкладів та нарахованих відсотків, проте, вимогу позивача виконано не було, на його думку, дії банку були незаконними.

Ухвалою суду від 02.08.2016 р. позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми банківського вкладу з урахуванням нарахованих відсотків за договором банківського вкладу від 11.02.2014 р. № SAMDNWFD200 у розмірі 186 207,75 грн. залишено без розгляду за заявою позивача.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення, відповідно до обставин, викладених у заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення вимог, оскільки вважає, що позивачем не надані належні докази, які б підтверджували обґрунтованість його вимог, тобто не надані договори банківських вкладів та платіжні документи, що відповідають вимогам НБУ, про внесення за цими договорами коштів. Надані позивачем докази вважає недопустимими і посилається на позицію викладену у Постановах Верховного суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-96 цс14, від 29.10.2014 р. у справі № 6-118 цс14, від 26.03.2014 р. у справі № 6-4813 св14, від 26.03.2014 р. у справі № 6-7667 св 14. Крім того, представник відповідача зазначив, що суд повинен встановити, чи були звернення позивача до «Фонду Захисту Вкладників», органу, який створений Російською Федерацією, і який здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «Приватбанк», договори з якими були укладені з філією Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», або до судів, за отриманням виплат за спірними договорами. При цьому, як зазначив представник банку такі виплати можливі лише виключно на підставі оригіналів документів. Також представник відповідача не погодився з представленим позивачем розрахунками заборгованості за спірними договорами, зазначивши, що позивачем необґрунтовано включено у розрахунок заборгованості за кожним договором відсотки, що підлягали сплаті за користування депозитними коштами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено ряд договорів банківського вкладу за місцем розташування філії банку у м. Сімферополі Автономної республіки Крим.

Відповідно до договору відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу від 15.01.2016 р. ОСОБА_2 відступив на користь ОСОБА_1 права вимоги до банку за наступними договорами банківських вкладів:

-договір від 23.03.2012 р. за заявою №SAMDN0412, сума вкладу 70 000,00 грн., 8,5% річних, сроком до 23.03.2013 р.; за розрахунком позивача, перевіреним судом сума заборгованості на дату подання позову становить 97 537,64 грн.;

-від 14.08.2013 р. за заявою № SAMDN2669, сума вкладу 40 000,00 грн., 16% річних сроком до 14.11.2013 р.; за розрахунком позивача, перевіреним судом сума заборгованості на дату подання позову становить 59 515, 47 грн.;

-від 15.08.2013 р. за заявою № SAMDN5162, сума вкладу 120 000,00 грн., 16% річних сроком до 15.11.2013 р.; за розрахунком позивача, перевіреним судом сума заборгованості на дату подання позову становить 178 546, 41 грн.;

-від 27.08.2013 р. за заявою № SAMDN2492, сума вкладу 85 100,00 грн., 16% річних сроком до 27.11.2013 р.; за розрахунком позивача, перевіреним судом сума заборгованості на дату подання позову становить 126 619,16 грн.;

-від 29.11.2013 р. за заявою № SAMDNWFD100, сума вкладу 130 000,00 грн., 17% річних сроком до 29.05.2014 р.; за розрахунком позивача, перевіреним судом сума заборгованості на дату подання позову становить 190 062, 01 грн.;

-від 26.12.2013 р. за заявою № SAMDNWFD500, сума вкладу 110 000,00 грн., 16% річних сроком до 26.03.2014 р., за розрахунком позивача, сума заборгованості на дату подання позову становить 161 998,05 грн.

Між тим, судом був перевірений розрахунок позивача, та встановлено, що позивач невірно застосував в своєму розрахунку відсоток за договором у розмірі 18 %, в той час як необхідно застосовувати у розрахунку відсоток на рівні 16 %, так як це передбачено договором від 26.12.2013 р. Додана позивачем до позову додаткова угода до договору № SAMDNWFD500, згідно якої сторони домовилися, що банк збільшує відсоткову ставку по внеску на 2 %, не є підставою для збільшення розрахунку заборгованості за договором, так як згідно п.2 Додаткової угоди ОСОБА_7 доручає банку перераховувати на бонусний рахунок «Бонус Плюс» суму нарахованих відсотків по надбавці, кошти з якого можна використовувати лише в торгових мережах, партнерів програми «Бонус Плюс», і зняття коштів з бонусного рахунку у банкоматі та касі не передбачено.

Таким чином, за договором від 26.12.2013 р. обґрунтованою є сума заборгованості у розмірі 155 221, 99 грн.

Зазначені судом обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні оригіналами заяв про оформлення депозитних вкладів та квитанцій про внесення за даними заявами грошових коштів на банківський розрахунок ПАТ КБ «Приватбанк» із засвідченням їх копій, які приєднані до матеріалів справи), та наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с.8-12, 15-26, 124-131, 32-34).

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

З наданих суду доказів вбачається, що зміна кредитора у зобовязанні за договорами банківського вкладу здійснена в повній відповідності до наведених положень законодавчих норм.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 26.01.2016 р. звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою в якій повідомив, що між ним та ОСОБА_6, ОСОБА_8 були укладені договори про відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу, а також просив повернути суми вкладів (а.с.35-38).

Також в судовому засіданні встановлено, що сам ОСОБА_6 01.11.2014 р. звертався до головного відділення ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення вкладів, але відповідь банку була надана про те, що діяльність ПАТ КБ «Приватбанк» на окупованій території АРК припиняється відповідно до постанови Правління Національного банку № 260 від 06.05.2014 р. і відповідальність за порушення конституційних прав громадян та відшкодування матеріальної шокди відповідно до ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» покладається на державу, що здійснює окупацію відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Між тим, відповідач своїх зобовязань за договорами банківських вкладів не виконав, чим порушив вимоги ст.ст. 1058,1061 ЦК України.

Положення ст. 1059 ЦК України регулюють питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми банківського вкладу. За змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Правлінням НБУ від 03.12.2003 р. № 516 залучення банком вкладів юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Зазначений висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 р. № 6-118 цс 14 (на яку також посилається у своїх запереченнях відповідач).

Згідно з пунктами 1.1 та 1.3 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ N 174 від 01.06.2011 р. до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 8), прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав, квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. При цьому, касові документи мають містити такі обовязкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу підписи платника або отримувача та працівника банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, суд прийшов до висновку, що позивач надав суду належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які підтверджують дотримання письмової форми договору і факт внесення горових коштів на рахунки відповідача .

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували висновки суду, і підтверджували б факт виконання відповідачем свого обовязку по поверненню грошових коштів за договорами банківського вкладу та невнесення ОСОБА_6 коштів за даними договорами.

Аналізуючи заперечення відповідача, суд прийшов до висновку, що посилання відповідача на те, що в квитанціях, які надані в якості доказів, відсутні необхідні реквізити, а саме: електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ, та відбиток печатки (штампу) банку, є необґрунтованими, оскільки такі вимоги до касових документів встановлювалися Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою НБУ № 337 від 14.08.2003 р., яка втратила чинність з 15.07.2011 р. (на яку посилався і Верховний Суд України у своїй постанові від 29.10.2014 р. № 6-118 цс 14), але яка застосовувалася до правовідносин, які мали місце до набрання чинності нової Інструкції N 174 від 01.06.2011 р.

Правовідносини, які розглядається в даному спорі, виникли у березні 2012 р., і підпадають під дію Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ N 174 від 01.06.2011 р.

Також не узгоджується позиція банку, в якій відповідач заперечує існування договірних відносин між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки відсутній підписаний з необхідними реквізитами саме договір, з практикою банківської діяльності самого банку. Так, на офіційному інтернетсайті ПАТ КБ «Приватбанк» розмішені Умови та правила надання банківських послуг, де в п.2.2.1.3 зазначено, що договір вкладу вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання клієнтом заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу.

Також суд вважає необґрунтованою позицію відповідача, в якій він зазначає, що відшкодування матеріальних збитків повинно здійснюватися за рахунок «Фонду Захисту Вкладників», органу, який створений Російською Федерацією, і що припинення філій банку на території Криму фактично позбавило можливості виплатити гроші за договорами банківських вкладів, які були здійснені на території АРК.

Так, діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено постановою Правління НБУ «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної республіки Крим і міста Севастополя» від 06.05.2014 р. № 260.

Однак, припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобовязань банку, оскільки договори, у тому числі банківського вкладу, укладаються з банком, а не з філією, яка відповідно до ч.3 ст. 95 ЦК України не є юридичною особою.

Щодо заперечень представника відповідача в частині невірності здійсненного позивачем розрахунку заборгованості, то суд перевіривши надані розрахунки, вважає, що вони є правильними, а своїх розрахунків та доказів, які б спростовували даний висновок суду, відповідачем не надано.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині доведеного і з відповідача належить до стягнення сума заборгованості за договорами банківських вкладів (депозитів) у розмірі 807 502, 68 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 158 065, 99 грн. за договором від 07.11.2013 р. за заявою № SAMDN2620, де сума вкладу визначена як 110 541,55 грн., суд вважає, що дані вимоги є недоведеними, в звязку з чим, задоволенню не підлягають. Так, суду не надані докази, які б підтверджували, що грошової суми за даним договором внесені на рахунок банку. Позивачем надана на підтвердження даних вимог лише заява на оформлення вкладу, але відповідних документів, які б підтверджували здійснення касової операції про прийняття грошових коштів від ОСОБА_6 відділенням КБ «Приватбанк» суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,27,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_9 «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суми банківського вкладу з урахуванням нарахованих відсотків за договорами банківського вкладу від 23.03.2012 р. за заявою №SAMDN0412; від 14.08.2013 р. за заявою № SAMDN2669; від 15.08.2013 р. за заявою № SAMDN5162; від 27.08.2013 р. за заявою № SAMDN2492; від 29.11.2013 р. за заявою № SAMDNWFD100; від 26.12.2013 р. за заявою № SAMDNWFD500 у розмірі 807 502 грн. (вісімсот сім тисяч п' ятсот дві) грн. 68 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_9 «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6 890 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.М. Горбунова