17 серпня 2016 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Мацинській О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,-
Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить:
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у розмірі 6 533, 5 гривень.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 суму боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у розмірі 2 613 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдану ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень, солідарно.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 гривень, солідарно.
Позов обґрунтовує наступним.
12 грудня 2013 року позивачем ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_2 в якості позики було передано 600 доларів США.
У відповідності до досягнутої домовленості, відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені кошти до 27 листопада 2014 року.
Факт передачі грошових коштів у сумі 600, 00 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх до 27 листопада 2014 року підтверджується розпискою відповідача, в якій зазначено, що відповідач отримала від позивача у якості позики 600, 00 доларів США, та зобов'язується повернути їх до 27.11.2014 року.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, між нею та відповідачем 12 грудня 2013 року був укладений договір позики.
Як пояснила їй відповідач грошові кошти їй необхідні були для лікування своєї внучки, з якою вона мала лягати на обстеження та отримання групи інвалідності, в Запорізьку обласну лікарню.
25 січня 2014 року, відповідач 2, ОСОБА_3 (мати відповідача 1), отримала від неї ще додатково 100 доларів США, про що було зроблено додатковий запис у раніше складеній розписці власноручно відповідачем 2, про що вона власноручно розписалася. Термін повернення додаткових грошових коштів переданих у якості позики, мав відбутися у строк установлений у розписці, тобто 27.11.2014 року.
Як пояснила відповідач 2, додаткові грошові кошти необхідні були для відповідача 1, для лікування своєї внучки, але у зв'язку з тим, що відповідач 1 знаходилася в стаціонарі Запорізької обласної лікарні, то додаткові грошові кошти, доручила позичити у неї своїй матері, відповідачу 2.
Всього відповідачі отримали від позивача у якості позики 700, 00 доларів США, з терміном повернення до 27.11.2014 року.
29 вересня 2014 року, відповідач 1, повернула позивачу 300 доларів США.
Залишок боргу з урахуванням основної та додаткової суми позики склав 400 доларів США, про що був зроблений запис в раніше складеній розписці за власним підписом відповідача 1.
28.11.2014 року відповідач 1, повернула позивачу 50, 00 доларів США, про що також був зроблений запису розписці за власноручним підписом відповідача 1.
Залишок боргу у розмірі 250, 00 доларів США, та 100, 00 доларів США, відповідачі не повернули до цього часу. На момент подачі до суду цього позову, згідно до довідки АТ «МетаБанк» від 02.06.2016 року курс долару США складає 24, 99 гривень за один долар.
У зв'язку з цим на момент подачі цього позову відповідач 1, за договором позики заборгувала їй 250, 00 доларів США, що еквівалентно 6 247, 5 гривень, а відповідач 2 заборгувала їй 100, 00 доларів США, що еквівалентно сумі 2 499 гривень.
Свою відмову у повернені суми боргу відповідачі пояснюють тим, що на момент отримання в позику грошових коштів та укладення договору позики, курс долара був значно меншим і по їхнім розрахункам, повернені позивачу 450,00 доларів США, повністю компенсують позивачу її збитки в гривневому еквіваленті.
З даними аргументами відповідачів, вона не згодна з наступних мотивів.
У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені содовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Як передбачено, ч 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Також, як передбачено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Однак, враховуючи те, що позивач передав відповідачу 1 грошову суму коштів у розмірі 600, 00 доларів США, а відповідачу 2 суму грошових коштів у розмірі 100 доларів США в позику строком до 27.11.2014 року включно, то починаючи з 28.11.2014 року у відповідачів виникає обов'язок по зізнанню грошового зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики (боргу), а саме суму коштів у розмірі 600, 00 та 100, 00 доларів США відповідно.
Також, відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При таких обставинах враховуючи те, що відповідачі не виконали покладене на них грошові зобов'язання щодо повернення суми позики, останні несуть відповідальність за не виконання грошового зобов'язання у вигляді обов'язку на вимогу позивача сплатити 3 (три) проценти річних від простроченої суми.
Тому, відповідачі зобов'язані сплатити на користь позивача 3 (три) проценти річних від простроченої суми.
Відповідач 1 прострочив виконання грошового зобов'язання на суму грошових коштів у розмірі 250,00 доларів США, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі - 6 247, 5 гривень. Оскільки відповідач 1 прострочив виконання грошового зобов'язання з 28 листопада 2014 року по 6 червня 2016 року, а тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов'язання складає: 285 гривень (розрахунок в Додатку 1, додається).
Відповідач 2 прострочив виконання грошового зобов'язання на суму грошових коштів у розмірі 100,00 доларів США, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі - 2 499 гривень. Оскільки відповідач 2 прострочив виконання грошового зобов'язання з 28 листопада 2014 року по 6 червня 2016 року, а тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов'язання складає: 114 гривень.
Крім того, у відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Тому, як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При таких обставинах, внаслідок не виконання відповідачами грошового зобов'язання щодо повернення позивачу позики, наданої на підставі договору позики, позивач зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що відповідачі не мають наміру повернути кошти, які належать позивачу. Надаючи таку позику позивач розраховував на її повернення в строки та в розмір встановленому договором. Грошові кошти необхідні позивачеві також для лікування та відновлення здоров'я, так як позивач має хронічні захворювання лікування яких потребує значних грошових коштів.
Окрім цього, ці кошти позивачу вкрай необхідні для власного проживання та придбання речей, яких він надто потребує, продуктів харчування.
Позичені грошові кошти, зароблені позивачем тяжкою та тривалою працею за кордоном і є основним джерелом існування на даний час, так як позивач в даний час не має роботи.
Крім того, думка позивача про те, що його кошти не будуть повернуті взагалі, тримали позивача у постійні нервовій та психологічній напрузі, та створювали життєвий дискомфорт та психічне навантаження.
Вказані вище обставини свідчить про те, що Відповідачами було заподіяно позивачу моральну шкоду останній оцінює її у розмірі 5 000 грн., та обов'язок по відшкодуванню якої повинен бути покладений на Відповідачів.
Згідно зі ст. 22 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, судові витрати, до яких входить сплачений нею судовий збір, підлягають стягненню з Відповідачів.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заперечення на позов не надали.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
12 грудня 2013 року позивачем ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_2 в якості позики було передано 600 доларів США.
У відповідності до досягнутої домовленості, відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені кошти до 27 листопада 2014 року.
Факт передачі грошових коштів у сумі 600, 00 доларів США відповідачу та його обов'язок повернути їх до 27 листопада 2014 року підтверджується розпискою відповідача, в якій зазначено, що відповідач отримала від позивача у якості позики 600, 00 доларів США, та зобов'язується повернути їх до 27.11.2014 року.
Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, між нею та відповідачем 12 грудня 2013 року був укладений договір позики.
25 січня 2014 року, відповідач 2, ОСОБА_3 (мати відповідача 1), отримала від неї ще додатково 100 доларів США, про що було зроблено додатковий запис у раніше складеній розписці власноручно відповідачем 2, про що вона власноручно розписалася. Термін повернення додаткових грошових коштів переданих у якості позики, мав відбутися у строк установлений у розписці, тобто 27.11.2014 року.
Всього відповідачі отримали від позивача у якості позики 700, 00 доларів США, з терміном повернення до 27.11.2014 року.
29 вересня 2014 року, відповідач 1, повернула позивачу 300 доларів США.
Залишок боргу з урахуванням основної та додаткової суми позики склав 400 доларів США, про що був зроблений запис в раніше складеній розписці за власним підписом відповідача 1.
28.11.2014 року відповідач 1, повернула позивачу 50, 00 доларів США, про що також був зроблений запису розписці за власноручним підписом відповідача 1.
Залишок боргу у розмірі 250, 00 доларів США, та 100, 00 доларів США, відповідачі не повернули до цього часу. На момент подачі до суду цього позову, згідно до довідки АТ «МетаБанк» від 02.06.2016 рокукурс долару США складає 24, 99 гривень за один долар.
У зв'язку з цим на момент подачі цього позову відповідач 1, за договором позики заборгувала їй 250, 00 доларів США, що еквівалентно 6 247, 5 гривень, а відповідач 2 заборгувала їй 100, 00 доларів США, що еквівалентно сумі 2 499 гривень.
У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені содовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Як передбачено, ч 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Також, як передбачено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Однак, враховуючи те, що позивач передав відповідачу 1 грошову суму коштів у розмірі 600, 00 доларів США, а відповідачу 2 суму грошових коштів у розмірі 100 доларів США в позику строком до 27.11.2014 року включно, то починаючи з 28.11.2014 року у відповідачів виникає обов'язок по зізнанню грошового зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики (боргу), а саме суму коштів у розмірі 600, 00 та 100, 00 доларів США відповідно.
Також, відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При таких обставинах враховуючи те, що відповідачі не виконали покладене на них грошові зобов'язання щодо повернення суми позики, останні несуть відповідальність за не виконання грошового зобов'язання у вигляді обов'язку на вимогу позивача сплатити 3 (три) проценти річних від простроченої суми.
Тому, відповідачі зобов'язані сплатити на користь позивача 3 (три) проценти річних від простроченої суми.
Відповідач 1 прострочив виконання грошового зобов'язання на суму грошових коштів у розмірі 250,00 доларів США, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі - 6 247, 5 гривень. Оскільки відповідач 1 прострочив виконання грошового зобов'язання з 28 листопада 2014 року, по 6 червня 2016 року, а тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов'язання складає: 285 гривень (розрахунок в Додатку 1, додається).
Відповідач 2 прострочив виконання грошового зобов'язання на суму грошових коштів у розмірі 100,00 доларів США, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі - 2 499 гривень. Оскільки відповідач 2 прострочив виконання грошового зобов'язання з 28 листопада 2014 року по 6 червня 2016 року, а тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов'язання складає: 114 гривень.
Крім того, у відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Тому, як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При таких обставинах, внаслідок не виконання відповідачами грошового зобов'язання щодо повернення позивачу позики, наданої на підставі договору позики, позивач зазнав переживань з приводу того, що відповідачі не мають наміру повернути кошти, які належать позивачу. Надаючи таку позику позивач розраховував на її повернення в строки та в розмір встановленому договором, через невиконання відповідачами грошових зобов'язань позивач обгрунтовано побоювався, що його кошти не будуть повернуті взагалі, що викликало нервову та психологічну напругу, та створювало життєвий дискомфорт та психічне навантаження.
Вказані вище обставини свідчить про те, що Відповідачами було заподіяно позивачу моральну шкоду, розмір відшкодування якої суд оцінює в 1000 грн., та обов'язок по відшкодуванню якої повинен бути покладений на Відповідачів солідарно.
Згідно зі ст. 22 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, судові витрати, до яких входить сплачений нею судовий збір, підлягають стягненню з Відповідачів.
У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у розмірі 6 533, 5 гривень.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 суму боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у розмірі 2 613 гривень.
Стягнути на користь ОСОБА_1з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 гривень, солідарно.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може подати до Токмацького районного суду Запорізької області заяву про перегляд заочного рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: