Єдиний унікальний номер 237/3610/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1179/2016
Головуючий у 1 інстанції: Ліпчанський С.М. Єдиний унікальний номер 237/3640/13-ц
Доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1179/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» на рішення Марїнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» про визнання наказу про накладання дисциплінарного стягнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення сум за дні вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Скасовано п.1 та п.2 наказу відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» №1099 від 19.06.2013р. відносно ОСОБА_1 щодо обявлення догани та обмеження нарахування премії на час дії дисциплінарного стягнення. Скасовано наказ відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» №137к від 21.06.2013р. та поновлено ОСОБА_1 на посаді електрогазозварника автотранспортного цеху вказаного відокремленого підрозділу. Стягнуто з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 54 898,16 грн. та відшкодування моральної шкоди за незаконне звільнення в розмірі 1 000 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 778,38 грн.. Допущене негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що рішення, на його думку, є неправомірним, необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права України. Так, суд неправильно не визнав власноруч написані пояснення ОСОБА_1 засобом доказування та поставив їх під сумнів без жодних на те правових підстав. Суд також не взяв до уваги, що такі пояснення були надані ще одинадцятьма учасниками заходу, які також вживали алкогольні напої. 18 червня 2013р. за результатами службового розслідування було затверджено комісійно складений акт, відповідно до висновків якого було встановлено факт вживання алкогольних напоїв на підприємстві автотранспортного цеху його працівниками, що призвело до смертельного травмування працівника цеху. За результатами вказаного службового розслідування було видано наказ №1099 від 19.06.2013р.. Позивач не погоджувався з вказаним наказом, посилаючись на те, що захід було організовано з дозволу керівництва АТЦ, однак, відповідно до п.3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку на території підприємства забороняється продаж та вживання алкогольних напоїв, а також знаходження на роботі у стані алкогольного спяніння. Начальник АТЦ ОСОБА_2, з дозволу якого, за посиланням позивача, проводився захід, не мав на це ніяких повноважень, та також був притягнений до дисциплінарної відповідальності. Отже, суд не дослідив належним чином наявні у справі докази та зробив неправильний висновок про відсутність вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку. Скасовуючи наказ про звільнення позивача суд не прийняв до уваги те, що позивач сам у заяві від 21.06.2013р. просив звільнити його 24.06.2013р. за власним бажанням. Відповідно до наказу від 21.06.2013р. №130к позивач був звільнений 24.06.2013р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі його заяви. Оскільки 24 червня 2013р. був вихідним днем позивача було запрошено для ознайомлення із наказом про звільнення та отримання трудової книжки у останній робочий день 21 червня 2013р.. Позивач протягом строку попередження не відкликав заяву про звільнення. Законодавець не обмежує роботодавця щодо видання наказу про звільнення за заявою працівника до закінчення зазначеного у ній строку попередження, вказавши дату звільнення, визначену працівником. Видання наказу після 24.06.2013р. було б порушенням прав працівника на звільнення після спливу двотижневого строку після написання заяви. За відсутності жодного доказу на підтвердження бажання позивача залишитися на роботі та відкликання попередньої заяви про звільнення суд виніс рішення про передчасне та незаконне звільнення позивача. Позивач усвідомлював, що його винні дії потягнуть за собою звільнення за порушення трудової дисципліни у звязку із чим він виявив бажання звільнитися за власною ініціативою. Враховуючи багаторічну працю позивача на підприємстві адміністрація пішла назустріч позивачу та погодилася на звільнення його за власним бажанням. Також відповідач не погоджується з рішенням в частині стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., оскільки позивачем жодним чином не був доведений факт завдання йому моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, представник позивача ОСОБА_4 проти скарги заперечував та просив рішення залишити без зміни. Позивач ОСОБА_5 в засідання апеляційного суду не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи без його присутності та за участю його представника ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був прийнятий на роботу на посаду електрогазозварника автотранспортного цеху відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» згідно наказу від 31.10.2002р. № 38-к.

Наказом від 19 червня 2013р. №1099 ОСОБА_1, в числі інших працівників, винесено догану за вживання спиртних напоїв на території автотранспортного цеху.

10 червня 2013р. позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням з 24 червня 2013р..

Наказом від 21 червня 2013р. №137к ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з 24.06.2013р..

У позовній заяві позивач просив визнати незаконними та скасувати пункти 1 та 2 наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та наказ про звільнення, посилаючись на те, що він, як і інші працівники 07.06.2013р. був присутнім на урочистому заході з нагоди проводів на пенсію диспетчера ОСОБА_6, захід проводився з дозволу адміністрації о 17.00 год. у неробочий час у Червоному кутку цеху. Перед цим на території підприємства декілька днів висіло оголошення запрошення працівників цеху до цього урочистого заходу та були зроблені оголошення по гучномовцю. У заходах приймали участь 20 працівників цеху разом із керівництвом цеху. Він пробув на заході до самого кінця, у приміщенні ніяких конфліктів не було. Потім стало відомо, що серед працівників, які були запрошені на захід виник конфлікт, водій ОСОБА_7 отримав тяжкі травми на вулиці біля контори цеху та помер. 10 червня 2013р. усіх присутніх на вказаному заході зібрали керуючий департаментом по управлінню персоналом та начальник цеху та запропонували їм написати пояснення, а потім на 11.00 годину запросили до конференц-залу на зустріч з директором ТЕС, де усім присутнім було запропоновано написати заяви про звільнення за власним бажанням з 21.06.2013р., інакше всі будуть звільнені за порушення умов Колективного договору та п.3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку за розпиття спиртних напоїв на робочому місці. Під тиском адміністрації він, як і інші працівники написав заяву про звільнення за власним бажанням. Вже після 20 червня 2013р. йому стало відомо, що було проведене службове розслідування та за його результатами видано наказ про накладення на нього та інших працівників, які були на заході, дисциплінарного стягнення у вигляді догани. З наказом він категорично не згоден, оскільки він був присутнім на організованому з дозволу керівництва автотранспортного цеху заході проведення на пенсію працівника підприємства і тому це не може бути порушенням п.3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку. В наказ були внесені всі присутні, навіть ті, хто не приймав алкогольні напої. Він знаходився на урочистому заході та прийшов поздоровити ювіляра та вшанувати її роботу у колективі. Ніхто не встановлював у нього алкогольне спяніння, не проводилося актування, хоч він і приймав участь у святкуванні, але це проходило вже в неробочий час і він не може нести відповідальність за те, що такий захід був дозволений керівництвом підприємства. Порушення трудової дисципліни визначається у п. 24 Типових правил як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків. Він свої трудові обовязки виконував добросовісно, ніяких претензій з боку керівництва не було, тому вважає, що ним не порушувались Правила трудового розпорядку підприємства. 21.06.2013р. його викликав представник адміністрації та попередив, що він буде звільнений з роботи з 21.06.2013р. згідно наказу №137к, хоч він вказував на те, що звільнятись не буде і буде продовжувати працювати на своїй посаді, про що направив рекомендованого листа на адресу адміністрації. Його звільнили 21.06.2013р., тобто він не мав змоги відпрацювати передбачені трудовим законодавством два тижні. 24.06.2013р. був вихідним днем, тому наступного дня 25.06.2013р. він вийшов на своє робоче місце, але його не допустили до роботи, хоч він і попереджав адміністрацію про відмову від звільнення, також він не був допущений до роботи 26.06.2013р., про що було складено акти. Про його незгоду із звільненням свідчить звернення в прокуратуру, його письмова заява. Таким чином, з боку адміністрації на нього був здійснений тиск, щоб він звільнився за ст. 38 КЗпП України, попередження про можливе звільнення за пянку на робочому місці його злякало, адже він має тільки заохочення та ніколи не мав стягнень, з його боку була відсутня згода та власне бажання на звільнення. Грубе порушення його конституційних прав на працю, незаконне звільнення, звинувачення у пянстві на робочому місці призвели до його моральних страждань, у звязку із чим позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн..

Визнаючи незаконним та скасовуючи пункти 1 та 2 наказу №1099 від 19.06.2013р. щодо оголошення догани позивачу та не нарахування йому премій на час дії дисциплінарного стягнення суд виходив із того, що у письмовому поясненні позивача від 10 червня 2013р. відсутні посилання на вжиття ним спиртних напоїв, речення про вжиття спиртного дописане ним у доповненні письмового пояснення від 11 червня 2013р., тому суд критично оцінив ці пояснення з точки зору їх добровільності. Суд також врахував, що відповідачем не заперечується відсутність медичного огляду працівників підприємства, які брали участь у зазначеному заході, на стан спяніння та вживання спиртних напоїв.

З вказаними висновками суду не можна не погодитись. Дійсно, із справи вбачається, що медичний огляд працівників, зокрема, позивача, не проводився, а фраза про вжиття позивачем спиртного дописана на наступний день після написання ним 10.06.2013р. письмового пояснення та після написання заяви від 10.06.2013р. про звільнення за власним бажанням.

Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 141 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відповідно до частини 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Із наказу про оголошення догани вбачається, що вона оголошена за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Із акту службового розслідування по факту нещасного випадку зі смертельним результатом, затвердженого 18.06.2013р. в. о. директора ДТЕК Курахівська ТЕС, вбачається, що в ході розслідування встановлені наступні факти та порушення. 7 червня 2013р. в адміністративному приміщенні автотранспортного цеху було організовано розпиття спиртних напоїв з причини звільнення на пенсію ОСОБА_6. На заході були присутні 24 особи, у тому числі 22 працівника автотранспортного цеху, включаючи начальника цеху ОСОБА_2 та заступника начальника цеху ОСОБА_8, 1 працівник ТОВ «ДТЕК Серівс», 1 пенсіонер колишній працівник цеху. Даний захід проводився із згоди начальника автотранспортного цеху ОСОБА_2, який був присутнім на заході та покинув приміщення автотранспортного цеху близько 19.00 год., залишивши ОСОБА_8 контролювати захід, останній під час розвитку конфлікту розгубився та не зміг взяти ситуацію під контроль. Згідно показанням учасників заходу приблизно о 21.00 год. ОСОБА_9 почав проявляти агресію відносно ОСОБА_10, конфлікт розвитку не отримав. ОСОБА_9 вийшов на крильце будівлі, де продовжив проявляти агресію з елементами рукоприкладства, але уже по відношенню до ОСОБА_11, на що останній відповів ударом. Це призвело до падіння ОСОБА_9 на спину та черепно- мозкової травми в результаті сильного удару головою об асфальт. Всі працівники автотранспортного цеху повідомлені про Правила внутрішнього трудового розпорядку та знають про заборону розписати спиртні напої на території підприємства, що підтверджено підписами працівників на наказі про прийом на роботу. В ході проведення службового розслідування комісією був встановлений факт розпиття спиртних напоїв на території автотранспортного цеху, що призвело до травмування робітника цеху та смертельного результату. В результаті проведеного розслідування комісія прийшла до висновку про те, що начальником автотранспортного цеху ОСОБА_2 було дозволено розпиття спиртних напоїв на території підприємства, чим грубо порушено пункт 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку, також ним порушені вимоги посадової інструкції п.2.4.7 «піклуватися про особисту безпеку та здоровя, а також про безпеку та здоровя оточуючих людей в процесі виконання любих робіт або під час перебування на території підприємства» та п.2.4.9 «контролює дотримання трудової і виробничої дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку». Заступником начальника цеху ОСОБА_8 не були прийняті заходи по недопущенню розпиття спиртних напоїв в частині повідомлення вищестоящого керівництва про майбутній захід, що є порушенням посадової інструкції п.2.4.5 «слідкує за дотриманням трудової та виробничої дисципліни, безумовним виконанням вимог інструкцій, правил, виробничої санітарії при обслуговуванні обладнання. Негайно присікає всі випадки порушення дисципліни, правил, інструкцій». Працівниками автотранспортного цеху також був допущений факт розпиття спиртних напоїв на території підприємства, що є порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку п.3.2 «На території підприємства забороняється продаж та вживання спиртних напоїв, а також поява на роботі в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння», також порушено вимогу робочої інструкції «Дотримуватись та виконувати вимоги правил охорони праці, пожежної безпеки, правил охорони довкілля, правил внутрішнього трудового розпорядку».

Таким чином, актом розслідування підтверджено, що захід проводився на території автотранспортного цеху з дозволу його начальника, у присутності начальника цеху та заступника начальника цеху, у позаробочий час, безпосередньо позивач не приймав участь у конфлікті, в результаті якого отримав травму ОСОБА_9.

Доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом у якості доказу письмового пояснення ОСОБА_1, у якому зазначено, що він пив спиртне, не є підставою для скасування рішення. Саме по собі це доповнення до пояснення, дописане 11 червня 2013р. на поясненні, даному 10 червня 2013р., не свідчить про законність наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, адже при накладенні дисциплінарного стягнення відповідач не дотримався вимог ст. 149 КЗпП України, зокрема фактичних обставин про те, що захід проводів на пенсію працівника проводився на території підприємства, не в робочий час, з дозволу начальника автотранспортного цеху, у червоному кутку цеху, на вікні диспетчерської кімнати на першому поверсі було зроблене письмове оголошення та запрошення на захід, 7.06.2013р. було зроблено оголошення по гучномовцю на території гаража про запрошення бажаючих провести на пенсію ОСОБА_6 на другий поверх адміністративного приміщення в червоний куток, та адміністрацією відповідача вказаний захід не був заборонений, негативні наслідки настали не від дій позивача.

Тому висновок суду про незаконність наказу про оголошення догани позивачу та обмеження нарахування премії на час дисциплінарного стягнення є вірним.

Визнаючи незаконним та скасовуючи наказ про звільнення позивача за власним бажанням суд обґрунтовано виходив із того, що наказ №137к від 21.06.2013р. виданий раніше строку попередження про звільнення, визначеного ч.1 ст. 38 КЗпП України. Так, у заяві про звільнення за власним бажанням від 10.06.2013р. позивач просив звільнити його з 24.06.2013р.. Позивач видав наказ про звільнення 21.06.2013р., чим порушив право позивача на відкликання заяви до закінчення строку попередження про звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач протягом строку попередження не відкликав заяву про звільнення необґрунтовані. Так, із акту №6 від 21.06.2013р. про відмову у ознайомленні з наказом №137к від 21.06.2013р. про звільнення вбачається, що ОСОБА_1Д, було запропоновано ознайомитись із наказом та поставити про це підпис, від чого позивач відмовився, також відмовився забрати трудову книжку. Вказаний акт підтверджує посилання позивача про те, що він не бажав звільнення та написав заяву під тиском. Законодавство не встановлює обов'язкової письмової форми відкликання заяви про звільнення. Тому працівник може заявити про відкликання своєї заяви і в усній формі. Для доведення факту відкликання заяви про звільнення, в разі виникнення спору з цього приводу, можуть братися до уваги будь-які докази, передбачені цивільним процесуальним законодавством.

25.06.2013р. у перший робочий день після закінчення строку попередження позивач подав письмову заяву, у якій просив визнати недійсною заяву, написану ним 10.06.2013р. про звільнення, також він зявився на роботу, але не був допущений до неї, про що складено акт за підписами інших працівників.

Таким чином, висновки суду про незаконність наказу про звільнення позивача є вірними.

Встановивши, що порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., частково задовольнивши позовні вимоги позивача.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що позивач подав заяву з метою уникнення відповідальності за винні дії, тому вона не може розцінюватись як примус до звільнення безпідставні, оскільки не надано доказів про вчинення позивачем винних дій, які могли б бути підставою для його звільнення відповідно до вимог закону.

З врахуванням викладеного доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» відхилити.

Рішення Марїнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: