Номер провадження: 22-ц/785/1334/16
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2015 року,

встановила:

У лютому 2013 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило: 1) в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03.08.2007 р. (далі - Договір споживчого кредиту та заставу ТЗ) звернути стягнення на користь ТОВ на предмет застави - автомобіль, тип - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, (далі - Автомобіль) який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення товариством від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем; 2) надати (визнати) право товариства підписувати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладення з іншою особою-покупцем; 3) витребувати у ОСОБА_4 вказаний автомобіль, комплект ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки - ВН 5032 ВН та передати у володіння товариству; 4) надати товариству право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 р. № 1388, в тому числі, повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду.

В позові ТОВ посилалося на те, що за укладеним 03.08.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_4 договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ відповідачка отримала кредит у сумі - 22 700 доларів США, для придбання автомобіля, строком - до 03.08.2014 р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 13% річних.

В якості забезпечення виконання умов зазначеного договору про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ у заставу було передано вищевказаний автомобіль, заставною вартістю - 114 635,00 грн..

24.04.2012 р. між Банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги за вказаним договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ.

24.04.2012 р. між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги за вказаним договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на час подання позову (16.12.2013 р.) утворилася заборгованість на загальну суму - 173 568,12 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 122 673,99 грн.; - заборгованість по процентам - 29 270,71 грн.; - пеня - 21 623,42 грн.. Три проценти річних від суми заборгованості становить - 3 680,23 грн..

Відповідач не надає доступу до автомобіля. Через відсутність автомобіля, з усім приладдям до нього, у володінні позивача, ТОВ позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передачу автомобіля покупцю. Пропозицію передати автомобіль ТОВ для його подальшої реалізації відповідач не виконав. Тому є всі підстави для витребування у відповідача автомобіля, з усім приладдям до нього, та його передачу у володіння ТОВ.

У товариства відсутні повноваження з відчуження автомобіля. У зв'язку з цим ТОВ змушено звернутися з вимогою про надання повноважень: - підписувати договір купівлі-продажу від імені боржника; - знімати автомобіль з обліку в ДАІ; - представляти автомобіль для огляду та здавати номерні знаки; - отримувати нове свідоцтво замість втраченого або викраденого.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв та клопотань не надали.

Справа розглянута у заочному порядку.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 р. позов ТОВ задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03.08.2007 р. звернуто стягнення на користь ТОВ на предмет застави - автомобіль, тип - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення товариством від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Надано (визнано) право товариства (в особі уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладення з іншою особою-покупцем.

Витребувано у ОСОБА_4 автомобіль, тип - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року, та передано його у володіння ТОВ.

Надано товариству (в особі уповноваженого представника) право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 р. № 1388, в тому числі, повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ судовий збір у сумі - 1 772,48 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2015 р. заява ОСОБА_4 від 29.01.2015 р. про перегляд заочного рішення задоволена. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 р. скасовано. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв та клопотань не надали.

Справа знову розглянута у заочному порядку.

Повторним заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2015 р. позов ТОВ задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03.08.2007 р. звернуто стягнення на користь ТОВ на предмет застави - автомобіль, тип - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року, шляхом продажу вказаного автомобіля та укладення товариством від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Надано (визнано) право товариства (в особі уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладення з іншою особою-покупцем.

Витребувано у ОСОБА_4 автомобіль, тип - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року, та передано його у володіння ТОВ.

Надано товариству (в особі уповноваженого представника) право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 р. № 1388, в тому числі, повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ судовий збір у сумі - 2 575,38 грн.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на те, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України - повідомлені представники апелянта ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 101, 184, 185). Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

ТОВ у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважало необхідним скаргу відхилити, заочне рішення залишити без змін. Посилалося на те, що заочний розгляд справи здійснено без порушень норм процесуального права. Відповідачка була належним чином сповіщена про судові засідання. ТОВ здійснило реєстрацію у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави та направило відповідне повідомлення відповідачу, в якому запропонувало передати автомобіль. Одночасно відповідача було поінформовано про те, що в разі ігнорування звернення стягнення на автомобіль відбудеться у примусовому порядку. Відповідачка проігнорувала повідомлення, автомобіль не передала. Рішення суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.03.2013 р., справа № 6-10цс13.

ТОВ представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заочне рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи повторне заочне рішення про задоволення позовних вимог ТОВ у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим (а. с. 136 - 139).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 19, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 21, 23, 24, 26, 27, 28, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За укладеними 03.08.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (далі - Банк) та ОСОБА_4 договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ № 0 (а. с. 11 - 22), додатковою угодою № 1 від 03.07.2007 р. до Договору про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ № 0 (а. с. 23), додатковою угодою № 2 від 24.04.2009 р. до Договору про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ № 0 (а. с. 24) відповідачка отримала кредит у сумі - 22 700 доларів США, для придбання автомобіля, строком - до 03.08.2014 р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі - 13% річних (п. п. 1.1, 1.2.2, 1.3.1).

В якості забезпечення виконання умов договору про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ № 0 від 03.08.2007 р. у заставу було передано автомобіль, тип - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року (а. с. 25). Заставна вартість автомобіля за домовленістю сторін складає - 114 635,00 грн. (п. 2.2).

Умовами договору передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної плати за кредит (п. 6.1). Порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит встановлений п. 6.2 кредитного договору.

У випадках невиконання, неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором звернення стягнення здійснюється за рішенням суду. Одним із способів звернення стягнення є - продаж Банком предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем (п. п. 8.1, 8.2, 8.4, 8.5).

20.04.2012 р. між Банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги за вказаним договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ (а. с. 52 - 56).

20.04.2012 р. між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги за вказаним договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ (а. с. 51, 57 - 59).

ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ № 0 не виконала, внаслідок чого станом на час подання позову (16.12.2013 р.) утворилася заборгованість на загальну суму - 173 568,12 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 122 673,99 грн.; - заборгованість по процентам - 29 270,71 грн.; - пеня - 21 623,42 грн.. Три проценти річних від суми заборгованості становить - 3 680,23 грн. (ст. 625 ЦК України).

01.07.2013 р. позивач направив відповідачу письмове повідомлення про заміну кредитора, невиконання грошового зобов'язання за кредитним договором та наявність боргу, необхідність дострокового повернення усієї суми заборгованості, сплаті процентів та передачу предмета застави у володіння ТОВ. Попереджено відповідача, що у випадку невиконання цієї вимоги звернення стягнення на предмет застави відбудеться у примусовому порядку (а. с. 46 - 50).

09.10.2013 р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна товариством було зареєстровано звернення стягнення (а. с. 31).

Предмет застави - автомобіль залишився знаходитися у володінні та користуванні відповідачки.

Між сторонами вникли кредитні правовідносини та правовідносини із забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами передбаченими ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст. ст. 1, 19, 20 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

За правилами, передбаченими ст. ст. 3, 21, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з яким закон пов'язує виникнення права і обов'язків щодо рухомого майна.

До забезпечувальних обтяжень належить, зокрема, застава рухомого майна.

Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосування однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Одним із способів позасудового звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження є - продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем.

Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпечувального обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

Оскільки, ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору з повернення кредиту, сплаті процентів за користування грошима, а ТОВ виконало усі договірні умови щодо попереднього письмового повідомлення боржника про необхідність дострокового погашення боргу новому кредитору, звернення стягнення на предмет застави, необхідність передачі предмета застави у володіння товариства, попередньо зареєструвало звернення стягнення у Державному реєстрі, то існують усі передбачені законодавством умови звернення стягнення на предмет застави.

Звертаючи стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу за кредитним договором, у резолютивній частині рішення суду необхідно вказати як загальну суму боргу, так і розмір його складових частин (ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 р., яка в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у правозастосуванні судами, зазначив, що нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення не предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ про надання (визнання) останньому права підписувати від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу заставного автомобіля, витребування у ОСОБА_4 заставного автомобіля, надання ТОВ права вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку, в тому числі, повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду. Цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушеннями вищевказаних норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права у вищевказаній частині є частково обґрунтованими.

Позовна вимога ТОВ про надання останньому права підписувати від імені ОСОБА_4 договір купівлі-продажу є зайвою і не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття права власності на відповідне рухоме майно.

Позовна вимога ТОВ про витребування автомобіля у ОСОБА_4, підлягає частковому задоволенню. Необхідно зобов'язати ОСОБА_4 передати предмет застави - автомобіль в управління ТОВ на період його реалізації, оскільки це передбачено ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Позовні вимоги ТОВ про надання останньому повноважень вчиняти від імені ОСОБА_4 усі дії необхідні для зняття заставного автомобіля з реєстрації не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Вищевказаними Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також договором про надання споживчого кредиту та заставу ТЗ № 0 не передбачено такого способу захисту прав заставодержателя/обтяжувача. Вирішуючи справу про звернення стягнення на предмет застави, суди повинні чітко дотримуватись вимог законодавства та враховувати способи захисту, визначені договором, не виходячи за їх межі. За аналогією про це, зокрема, вказується в узагальненні Верховного Суду України «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна».

Доводи апелянта щодо неотримання повідомлень про заміну кредитора, нікчемність договору факторингу не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи про відправлення товариством письмового повідомлення про заміну кредитора, необхідність погашення боргу та звернення стягнення на предмет застави (а. с. 46 - 50). Крім того, апелянтом не надано доказів щодо виконання зобов'язання попередньому кредитору. Договір факторингу є чинним, вимог про визнання його нікчемним у суді першої інстанції апелянт не заявляв.

Доводи апелянта щодо не встановлення судом початкової ціни предмета застави не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» початкова ціна встановлюється рішенням суду тільки у випадку продажу предмета застави на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Заява апелянта про застосування строку позовної давності не приймається до уваги, оскільки це зроблено в апеляційній скарзі, в той час як відповідачка після скасування заочного рішення і розгляду справи у суді першої інстанції була сповіщена про час і місце розгляду справи у встановленому порядку (а. с. 82 - 83, 134). Від представника відповідачки - ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про надання копії ухвали суду про прийняття до провадження заяви про перегляд заочного рішення (а. с. 112 - 115). ОСОБА_7 була присутня в судовому засіданні від 19.02.2015 р. під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення (а. с. 116 - 117). Однак, після постановлення ухвали від 19.02.2015 р. про скасування заочного рішення від 19.03.2014 р. у судові засідання ні представник, ні апелянт не з'явилися (а. с. 124, 128, 135), будучи сповіщеними про час і місце розгляду справи належним чином (а. с. 126, 134). Жодних заяв, клопотань щодо перевірки розрахунку боргу з врахуванням строку позовної давності, витребування у зв'язку з цим від позивача необхідної інформації у суді першої інстанції відповідачка не заявляла. Заперечень щодо загального розміру боргу, його складових частин, як і свого варіанту заборгованості, апелянт суду не надав. Судом було ухвалено повторне заочне рішення. Відповідно до діючого законодавства ОСОБА_4 несе ризик настання негативних наслідків у випадку нездійснення нею процесуальних дій з надання доказів на підтвердження своїх заперечень (ст. ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України). За таких обставин, розмір боргу колегією суддів перевірений, визнаний правильним.

Щодо правомірності стягнення крім заборгованості трьох процентів річних, колегія суддів зазначає наступне. У п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК стягнення трьох процентів річних від простроченої суми полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову: - в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) перед ТОВ за укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03 серпня 2007 року станом на 16 грудня 2013 року на загальну суму - 177 248,35 грн. і складається з: - заборгованість за кредитом - 122 673,99 грн.; - заборгованість по відсоткам - 29 270,71 грн.; - пеня - 21 623,42 грн.; - три проценти річних від простроченої суми - 36 680,23 грн.,

звернути стягнення на предмет застави за укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03.08.2007 р., а саме автомобіль - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер шасі - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року,

шляхом продажу предмета застави - вищевказаного автомобіля третій особі укладенням товариством договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_4.

Зобов'язати ОСОБА_4 передати предмет застави - вищевказаний автомобіль в управління товариства на період його реалізації.

В решті позову ТОВ необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останньої частково на користь ТОВ судовий збір, який був сплачений ТОВ під час розгляду справи (229,40 грн. (а. с. 1) + 114,70 грн. (а. с. 1б) + 1 772,48 грн. (а. с. 1г), всього у сумі - 2 116,58 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) перед товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» за укладеним з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03 серпня 2007 року станом на 16 грудня 2013 року на загальну суму - 177 248 (сто сімдесят сім тисяч двісті сорок вісім) грн. 35 коп. і складається з: - заборгованість за кредитом - 122 673 (сто двадцять дві тисячі шістсот сімдесят три) грн. 99 коп.; - заборгованість по відсоткам - 29 270 (двадцять дев'ять тисяч двісті сімдесят) грн. 71 коп.; - пеня - 21 623 (двадцять одна тисяча шістсот двадцять три) грн. 42 коп.; - три проценти річних від простроченої суми - 36 680 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят) грн. 23 коп.,

звернути стягнення на предмет застави за укладеним з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03 серпня 2007 року, а саме автомобіль - легковий комбі; марка - «Nissan», модель -«TIIDA», рік випуску - 2007 р., колір - чорний, номер шасі - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, зареєстрованого у РЕВ 1 МРВ ДАІ ГУ МВ України в Одеській області 02.08.2007 року,

шляхом продажу предмета застави - вищевказаного автомобіля третій особі укладенням товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_4.

Зобов'язати ОСОБА_4 передати предмет застави - вищевказаний автомобіль в управління товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на період його реалізації.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» судовий збір у сумі - 2 116 (дві тисячі сто шістнадцять) грн. 58 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш