УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2005 року він придбав на своє ім'я двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира була придбана під час шлюбу із ОСОБА_5 і відповідно є об'єктом спільного сумісного майна подружжя. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 грудня 2013 року при розподілі майна подружжя за ОСОБА_5 було визнано право власності на Ѕ частину спірної двохкімнатної квартири і встановлено порядок користування, за яким жилу кімнату площею 16,2 кв.м. надано у користування ОСОБА_5, а кімнату площею 12,1 кв.м надано у користування йому, із залишенням у спільному користуванні кухні, коридору, ванної кімнати, туалету. Указував, що між ними існує спір щодо володіння, користування і розпорядження спільною квартирою, який пов'язаний із тим, що проживати у спільній квартирі він фактично не має можливості. Хоча квартира має відокремлені кімнати, але площі жилих кімнат 16, кв.м. і 12,1 кв.м., користування якими визначено судовим рішенням, не відповідає ідеальним часткам співвласників. Він позбавлений можливості користуватись місцями загального користування, зокрема балконом. На його неодноразові пропозиції продати квартиру та поділити грошові кошти від її реалізації відповідач відмовляється. Отже він, маючи у власності 1/2 частину спірної квартири, не має можливості користуватись і розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. Це зумовлено тією обставиною, що спільна квартира є неподільною. Орієнтовна середня вартість спірної квартири становить 50 тис. грн. Посилаючись на ст. 364 ЦК України, просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошові кошти в рахунок матеріальної компенсації вартості належної йому Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 250 тис. грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в рахунок матеріальної компенсації вартості належної йому Ѕ частини спільної квартири АДРЕСА_1 в розмірі 250 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони в період шлюбу придбали на ім'я ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 6 грудня 2013 року між сторонами вирішено спір щодо поділу майна подружжя і за ОСОБА_5 визнано право власності на Ѕ частину спірної квартири.

Статтею 364 ЦК України регулюються випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми враховуються і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. З врахуванням обставини справи суди ретельно перевірили чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить права відповідача, який не має змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Вирішуючи спір, апеляційний суд належним чином перевірив можливість сплати відповідачем такої компенсації і врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 4-цс14 від 19 лютого 2014 року та 6-2915цс15 від 13 січня 2015 року).

Отже, стягнення на підставі судового рішення грошової компенсації частки позивача у майні, який бажає такого виділу, з відповідача, який неспроможний сплатити таку компенсацію, є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

За таких підстав, апеляційний суд установивши, що відповідач не має можливості сплатити позивачу таку компенсацію, обґрунтовано відмовили в позові з урахуванням правового режиму спільної часткової власності, який передбачає урахування інтересів всіх її учасників і заборони обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

О.В.Закропивний

Т.О.Писана