провадження 4-с/201/95/2016
УХВАЛА

15 вересня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», заінтересовані особи відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, про визнання дій та бездіяльності, рішень державного виконавця протиправними і необґрунтованими, зобовязання вчинити певні дії і визнання недійсною постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В 2015 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року позовну заяву задоволено в повному обсязі; рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке виконується.

ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» 11 серпня 2016 року звернулося до суду зі скаргою на протиправні дії, бездіяльність та рішення державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні. В обґрунтування вимог скарги заявник та його представник посилалися на те, що державний виконавець ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві ОСОБА_1 не виконав вимог закону, а саме - згідно ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Цьому державному виконавцю були надані всі належні документи та докази про ліквідацію банку, але він не закрив виконавче провадження і не повернув виконавчий документ. Державний виконавець також не повідомив заявника своєчасно про відкриття виконавчого провадження, не розяснив йому його права, не надав можливості виконати рішення в добровільному порядку, а потім і взагалі вчинив протилежні дії вищезазначену Закону; вважає вказані і інші дії державного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ м. Києва ОСОБА_1, який не виконав вимоги ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і не закрив виконавче провадження, крім того, спричинив умови, за яких може стати неможливим відновлення прав позивачки та законних інтересів інших осіб в результаті ненадходження виконавчих документів до Фонду гарантування вкладників та інш., задовольнивши скаргу в повному обсязі..

Представник відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві і державний виконавець ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, не заперечували проти розгляду скарги за їх відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаного представника та самого державного виконавця згідно ст. 386 ЦПК України.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вказаним, на думку суду, не заперечувала проти розгляду скарги за її відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаної особи згідно ст. 386 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року позовну заяву задоволено в повному обсязі; рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке виконується.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом зясовано, що на виконання рішення суду від 13 жовтня 2015 року 11 квітня 2016 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист про стягнення боргу з ПАТ КБ «Стандарт» на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 3626.83 грн.. 16 травня 2016 року ПАТ КБ «Стандарт» отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2016 року, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1, на виконання виконавчого листа. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Дії, рішення та бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві дійсно не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», порушують норми законодавства України та порушують права заявника.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2015 року № 385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 червня 2015 року № 120 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Стандарт», згідно з яким з 19 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Стандарт» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку ОСОБА_3. Згідно рішення Виконавчої дирекції № 208 від 12 листопада 2015 року уповноважена особа на ліквідацію змінена, та з 16 листопада 2015 року ліквідатором призначено ОСОБА_4. В подальшому Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 червня 2016 року № 903 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації», згідно з яким продовжено строки здійснення процедури ліквідації на два роки до 18 червня 2018 року включно та продовжені повноваження ліквідатора ОСОБА_4.

Згідно ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку та здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Щодо строку подання скарги: згідно ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена до суду в десятиденний строк. З урахуванням ст. 70 ЦПК України, вважаємо, що скарга подана у межах встановленого законодавством строку. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (абзац 2 частини першої статті 385 ЦПК України).

Стосовно строку подання скарги на бездіяльність органу ДВС: згідно ч. 5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. На підтвердження дати отримання органом ДВС постанови Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника ПАТ КБ «Стандарт» № 385 від 18 червня 2015 року - надано суду копію опису цінного листа від 25 липня 2016 року та чеку, а також роздруківку з офіційного сайту Укрпошта з інформацією зі штрихкодовим ідентифікатором 785.

Згідно вимог законодавства постанова про закінчення виконавчого провадження мала бути винесена не пізніше наступного дня з дня отримання постанови, тобто 29 липня 2016 року. Використовуючи доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за адресою в мережі Інтернет, 08 серпня 2016 року заявнику стало відомо, що виконавче провадження не закінчено. Отже з урахуванням ст. 385 ЦПК України, скарга на бездіяльність органу ДВС подана у межах встановленого законодавством строку.

Щодо строку подання скарги на рішення органу ДВС: постанови від 14 липня 2016 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Згідно п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 року № 512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. Згідно ч. 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк. Державним виконавцем винесено постанови лише 14 липня 2016 року. Станом на тепер, поточну дату заявником не отримано постанов, але 08 серпня 2016 року стало відомо про їх винесення згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за адресою в мережі Інтернет. З урахуванням ст. 385 ЦПК України, скарга на рішення органу ДВС подана у межах встановленого законодавством строку.

Згідно ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Питання про підсудність розгляду скарг вирішується згідно з частиною другою статті 384 ЦПК України, відповідно до якої скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи подається до суду, який видав виконавчий документ.

Дана скарга подається до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, оскільки заявник є стороною (боржником) у виконавчому провадженні, та оскаржуються рішення та бездіяльність у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року у справі №201/12122/15-ц.

Слід враховувати, що згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Так норми Основного Закону у сукупності зі ст. 124 Конституції України, надає право оскаржити будь-які рішення.

Крім того, п. 9 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судових рішень у цивільних справах», справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб ДВС розглядаються загальними судами згідно зі ст. 386 ЦПК України за участю заінтересованих осіб державного виконавця або іншої посадової особи ДВС.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №50900368) від 22 квітня 2016 року, винесену державним виконавцем Полінським В.А., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа. У п.6 зазначеної постанови про відкриття повідомлено про ідентифікатор доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за адресою в мережі інтернет. Так, використовуючи доступ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за адресою в мережі Інтернет, 08 серпня 2016 року заявнику стало відомо, що 14 липня 2016 року у ВП №50900368 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 362.68 грн. та постанову про стягнення витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 186.28 грн.

Заявник вважає зазначені постанови незаконними, дії державного виконавця та органу державної виконавчої служби протиправними, обґрунтовуючи наступним.

Згідно п. 3-1 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до частини 5 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У звязку з тим, що Національним банком України 18 червня 2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт» (постанова Правління Національного банку України від 18 червня 2015 року № 385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт»»), заявник 18 травня 2016 року подав до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві лист (№ 18/05-546 від 18 травня 2016 року) про необхідність закінчити виконавче провадження та про необхідність надіслання виконавчого документу уповноваженій особі. До зазначеного листа, на підтвердження факту відкликання банківської ліцензії у ПАТ КБ «Стандарт» була надана належним чином завірена копія постанови Правління Національного банку України № 385 від 18 червня 2015 року. Інформація про відкликання банківської ліцензії у ПАТ КБ «Стандарт» та його ліквідацію є публічною та опублікована 26 червня 2015 року в газеті «Голос України» № 113. На підтвердження дати отримання органом ДВС листа заявника надано копію опису цінного листа та чеку та також роздруківку з офіційного сайту Укрпошта інформацією зі штрихкодовим ідентифікатором 785, а також на підтвердження дати отримання органом ДВС постанови Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника ПАТ КБ «Стандарт» № 385 від 18 червня 2015 року надано суду оригінал опису цінного листа та чек від 26 липня 2016 року, а також роздруківку з офіційного сайту Укрпошта з інформацією зі штрихкодовим ідентифікатором 785.

Тобто, державний виконавець Полінський В.А. отримав постанову Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банка-боржника ПАТ КБ «Стандарт» № 385 від 18 червня 2015 року, а саме: перший раз отримав 23 травня 2016 року як додаток до листа №18/05-546 від 18 травня 2016 року, копія списку згрупованих відправлень, отриманих укрпоштою від 18 травня 2016 року, списку №27 згрупованих рекомендованих повідомлень, чеку про відправлення та роздруківка зі штрихкодовим ідентифікатором 226 та другий раз отримав 28 липня 2016 року разом з листом від 25 липня 2016 року (копія листа, опису цінного листа, чеку про відправлення та роздруківка зі штрихкодовим ідентифікатором 785).

Таким чином, згідно вимог законодавства, постанова про закінчення виконавчого провадження мала бути винесена не пізніше 24 травня 2016 року та не пізніше 29 липня 2016 року.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначено ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, п. 3-1 частини 1 цієї статті передбачено, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника - таке виконавче провадження підлягає закінченню, і у такому випадку виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи (ч. 5 ст. 49 цієї статті).

Виконавче провадження підлягає закінченню з 24 травня 2016 року (з дня отримання листа від 18 травня 2016 року) тому, винесення Постанови про стягнення виконавчого збору 14 липня 2016 року є незаконним, оскільки державному виконавцю було відомо про ліквідацію банку та виконавче провадження не закінчене внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця. Зазначена постанова про стягнення судового збору винесена з порушенням встановленого законодавством порядку та не відповідає закону.

Щодо постанови про стягнення з боржника витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій: згідно п. З постанови про відкриття виконавчого провадження, при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк - виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Так, 14 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 186.28 грн..

Згідно ч. 5 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього закону або у випадку повернення виконавчого документу стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього закону.

Згідно п. 3.13.1 Інструкції, у постанові про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій обовязково зазначається сума та перелік витрат.

Витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, перелічені у ч. 4 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», а також у п. 3.13.1 Інструкції.

У порушення вимог закону, постанова про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 14 липня 2016 року взагалі не містить переліку понесених витрат. Більш того, органом ДВС не повідомляється на заяву ПАТ КБ «Стандарт» про хід виконавчого провадження та вчинені виконавчі дії, що є підставою вважати, що ніякі виконавчі дії фактично не проводилися.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, отримав постанову НБУ про ліквідацію банку разом з листом від 18 травня 2016 року та від 25 липня 2016 року, але після цього не вчинив належних дій щодо закінчення виконавчого провадження, тому будь-які виконавчі дії є незаконними, проведені були внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця, і понесені витрати не можуть бути стягненні з боржника ОСОБА_5 таких обставин, постанова про стягнення з боржника витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 14 липня 2016 року винесена з порушенням законодавства, безпідставно, є незаконною.

Також, згідно ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувана чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

Згідно ч. З ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Зазначені постанови винесені з порушенням встановленого законодавством порядку та не відповідають законодавству України, тому не можуть залишатися в силі.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року по справі № 201/12122/15-ц за позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по вкладу у сумі 3 626.83 грн.. Розгляд справи триває. Проігнорована і скарга ПАТ КБ «Стандарт» від 11 липня 2016 року вих.№720 на бездіяльність державного виконавця, подана начальнику Відділу ДВС Подільського районного управління юстиції, відповідь заявнику по суті звернення не надано.

Відповідно до статті 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Положеннями ст. 385 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» (початок примусового виконання рішень), врегульовує і правовідносини, на які скаржиться боржник (про добровільне виконання рішення суду). Так у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання закону і вказаних рішень суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на іншій частині скарги, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити частково та визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Полінського В.А. 24 травня 2016 року щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження ВП № 50900368 і зобовязати вказаного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві не пізніше наступного дня з дня отримання цієї ухвали суду усунути порушення прав боржника та вчинити належні дії по закінченню виконавчого провадження ВП № 50900368, а саме винести постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження та надіслати виконавчий документ уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт»; ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» в задоволенні решти вимог скарги про визнання дій та бездіяльності, рішень державного виконавця протиправними і необґрунтованими, визнання недійсною постанови слід відмовити, оскільки вони не основані на законі (визнання постанови недійсною та інш. повинно вирішуватися в іншому, позовному провадженні, а не в порядку оскарження дії державного виконавця).

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. ст. 3, 5, 6, 7, 11, 12, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 49, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 46, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Полінського Вячеслава Андрійовича 24 травня 2016 року щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження ВП № 50900368.

Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 не пізніше наступного дня з дня отримання цієї ухвали суду усунути порушення прав боржника та вчинити належні дії по закінченню виконавчого провадження ВП № 50900368, а саме винести постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження та надіслати виконавчий документ уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Стандарт».

Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Стандарт» в задоволенні решти вимог скарги про визнання дій та бездіяльності, рішень державного виконавця протиправними і необґрунтованими, визнання недійсною постанови відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -