У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» (далі - ПАТ «ЕК Одесаобленерго») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ПАТ «ЕК Одесаобленерго» постачає електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1, згідно особового рахунку № НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, яка з листопада 2004 року та до теперішнього часу є споживачем енергії. У зв'язку із частковою оплатою ОСОБА_2 коштів за спожиту електричну енергію, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

Посилаючись на вказані обставини ПАТ «ЕК Одесаобленерго» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 75283 грн 06 коп, інфляційні нарахування та три відсотки річних у розмірі 56 934 грн 31 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ЕК Одесаобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 75 283 грн 06 коп., інфляційні нарахування та три відсотки річних у розмірі 56 934 грн 31 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2016 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ПАТ «ЕК Одесаобленерго» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії, що постачається до будинку за адресою: АДРЕСА_1, тобто є належним відповідачем по справі, а її доводи щодо неналежного статусу відповідача спростовуються дослідженими матеріалами справи та встановленими обставинами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач, належними та допустимими доказами не довів того, що ОСОБА_2, у період з 01 жовтня 2011 року по 26 лютого 2014 року, була споживачем електроенергії за особовим рахунком НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, у цей період зазначений особовий рахунок було відкрито на ім'я ОСОБА_3, а відповідно відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_2 обов'язку відшкодувати позивачу заборгованість за спожиту електроенергію разом з інфляційними втратами та 3% річних.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року № 6-1995цс16, від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15 яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «ЕК Одесаобленерго».

Доводи у касаційній скарзі, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович