Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 314/1792/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/2698/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Трофимової Д.А.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 березня 2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_4, і клієнт дає право ОСОБА_4 в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_4, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами ОСОБА_4, які викладені на банківському сайті, складає між нею та ОСОБА_4 договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором відповідач повинна на вимогу ОСОБА_4 виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_4.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбаченим цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити ОСОБА_4 штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надавала своєчасно ОСОБА_4 грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2015 року має заборгованість в розмірі 15 142,34 грн., яка складається з наступного: 6 844,16 грн. - заборгованість за кредитом; 7 100,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 697,25 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2011 року в розмірі 15 142,34 грн. та судові витрати в сумі 1 378 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_4, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.03.2011 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 7 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами ОСОБА_4 складає між нею та ОСОБА_4 договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів Банк надав суду першої інстанції копію анкети-заяви ОСОБА_3 про приєднаннядо Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.03.2011 року (а.с. 6), копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7-8), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 23.03.2011 року, укладеного між сторонами по справі, станом на 30.11.2015 року (а.с. 4-5), витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-32).

У судовому засіданні відповідач категорично заперечувала факт укладення нею 23.03.2011 року договору про надання банківських послуг щодо використання кредитної картки «Універсальна» та отримання нею кредитних коштів. Наголошувала, що, 23.03.2011 року вона підписала анкету-заяву про приєднаннядо Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не для отримання кредиту, а для отримання карти ПриватБанка для виплати заробітної плати за місцем роботи.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднаннядо Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.03.2011 року (а.с. 6), ОСОБА_3 у вказаній анкеті-заяві заповнила розділи: «персональні дані», «адреса проживання», «контактна інформація». На звороті анкети-заяви міститься розділ «Додаткова інформація (обовязкова для заповнення для отримання кредиту/кредитної карти)», який відповідачем не заповнено, також, у розділі «маю бажання оформити на своє імя» картку, в якому клієнту необхідно вказати яку саме картку він бажає оформити:

- платіжна карта кредитка «Універсальна»;

- зарплатна карта;

- карта GOLD;

- пенсійна карта;

- ощадкнижка (депозит);

- дебетова особиста карта;

- ідентифікація з паспортом;

жодна із вищевказаних пропозицій відповідачем обрана не була, графа «вкажіть бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/ GOLD не заповнена.

Дата 23.03.2011 та підпис відповідача стоїть під зазначенням, що клієнт згоден на те, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами ОСОБА_4 складає між ним та ОСОБА_4 договір про надання банківських послуг.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про недоведеність тих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Так, ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору про надання банківських послуг щодо використання кредитної картки «Універсальна» на умовах, які визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг та ОСОБА_4, доданих до позовної заяви, не доведено наявність підстав для застосування Умов та правил надання банківських послуг та ОСОБА_4.

За змістом ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Отже, надана ОСОБА_4 копія анкети-заяви про приєднаннядо Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.03.2011 року не є належним доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України укладення договору про надання банківських послуг щодо використання кредитної картки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач користувалася грошовими коштами протягом 2013-2015р.р., що вбачається з виписки з банківського рахунку, яка додана до апеляційної скарги, правильність висновків суду щодо недоведеності самого факту укладення 23.03.2011 року договору про надання банківських послуг щодо використання кредитної картки не спростовує.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечувала наявність в неї інших рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк», якими вона користується, тобто ОСОБА_3 підтвердила, що між нею та ОСОБА_4 існують договірні відносила, а суд не перевірив та не встановив цих даних і передчасно відмовив у задоволенні позову, не є підставою для скасування рішення суду з огляду на диспозитивність цивільного судочинства. Так, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглянув дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на підтвердження своїх позовних вимог Банк, крім іншого, надав суду розрахунок заборгованості правильність вищенаведених висновків суду не спростовують з мотивів, викладених вище у даній ухвалі, та з огляду на заперечення відповідачем факту укладення договору та факту одержання кредитних коштів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими Банк обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається Банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_4 у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: