Номер провадження: 22-ц/785/219/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про виклик для допиту в судовому засіданні свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку володіння та користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2015 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, просив визначити між ним та відповідачкою порядок користування спільною земельною ділянкою загальною площею 0,0343 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виділити йому в натурі в користування 1/2 частину зі складу цієї спільної земельної ділянки, а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 1992 року ОСОБА_5 належало 7/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Земельна ділянка, площею 0,0546 га, за цією ж адресою належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 17.01.1999 р., зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2527, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

На момент укладання договору купівлі-продажу 7/20 частин житлового будинку ОСОБА_5 знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 В подальшому шлюб було розірвано.

Так як спірне майно було набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у шлюбі, то їх частини у спільному майні на момент виникнення правовідносин, вважалися рівними.

Позивач також зазначив, що 24 грудня 2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продали 0,0192 га земельної ділянки, а 16 квітня 2003 року ще 0,0011 га, а гроші поділили.

Таким чином у власності ОСОБА_5 та відповідачки залишилися 7/20 частин житлового будинку та земельна ділянка площею 0,0343 га.

Жодних угод про встановлення порядку користування житловим будинком чи земельною ділянкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 між собою не укладали, жодних заходів щодо реєстрації за собою права власності на 7/40 (7/20:2=7/40) частин будинку чи реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0343 га, ОСОБА_4 за життя ОСОБА_5 не вживала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після смерті ОСОБА_5, а саме 13.09.2014 р. позивач ОСОБА_4 отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №155/2014, відповідно до якого він став власником 55/1000 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Після отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач дізнався, що відповідачка без встановлення порядку користування житловим будинком та без будь-якої угоди про встановлення порядку користування земельною ділянкою намагається виділити в натурі на свою користь частину спірної земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, присвоївши спірній земельній ділянці кадастровий номер :54:006:0323.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважав, що він має право на виділ своєї частки із спільної власності в натурі, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом, в якому також просив визначити між ним та відповідачкою порядок користування спільною земельною ділянкою, загальною площею 0,0343 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2015 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_7 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_3 надійшло письмове клопотання про виклик в судове засідання ля допиту свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 заявив усне клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_12 замість ОСОБА_8

Перевіривши законність і обґрунтованість заявленого клопотання, заперечень проти нього, заслухавши доповідача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції клопотання про допит вказаних свідків від ОСОБА_3 не надходило.

Крім того, договори купівлі-продажу часток земельної ділянки, згідно яких ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_8 купив дві частки земельної ділянки, укладені у встановленому законом порядку і посвідчені нотаріально (а.с.170, 175), а тому обставини отримання грошових коштів за ці земельні ділянки не можуть підтверджуватись показаннями свідків.

Керуючись ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про виклик в судове засідання для допиту свідків відмовити, як заявленого безпідставно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко