Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 10 листопада 2005 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 15 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 41 520,58 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5 994,60 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 33 072,62 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 953,36 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 вказану заборгованість.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 листопада 2005 року у розмірі 41 520,58 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5 994,60 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 33 072,62 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 953,36 грн. - штраф (процентна складова). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, за процентами за період по 15 травня 2011 року та штрафів скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині. Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за процентами змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором за процентами за період з 15 травня 2011 року по 31 березня 2014 року у розмірі 12 444,62 грн. Зменшено загальний розмір стягнення заборгованості за кредитним договором до 18 439,22 грн., яка складається із заборгованості: з кредиту у розмірі 5 994,60 грн. та за процентами у розмірі 12 444,62 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч вимогам ст. 526 ЦК України відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, в зв'язку із чим наявні підстави для стягнення заборгованості.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення штрафів відсутні, оскільки вказані санкції не передбачені умовами заяви про видачу кредитної картки.

Разом з тим, змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки кінцевий строк погашення кредиту сторонами в заяві про видачу кредитної картки не встановлено, то за правилом ч. 2 ст. 530 ЦК України наявні підстави для стягнення заборгованості в межах строку позовної давності за період з 15 травня 2011 року по 15 травня 2014 року.

Проте з таким висновком судів повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 10 листопада 2005 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 15 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 41 520,58 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5 994,60 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 33 072,62 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 953,36 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Встановивши, що відповідач отримав кредит із умовою повернення не пізніше закінчення дії картки, місцевий суд всупереч вимогам статей 212 - 214 ЦПК України не встановив строку дії картки; не перевірив обставини, визначені в п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, де зазначено, що після закінчення строку дії картки остання продовжується на новий строк, тобто, не встановив, чи видавалась відповідачу нова картка.

Разом з тим, перевіряючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд порушуючи вимоги статей 303, 316 212 - 214 ЦПК Українине врахував, що вирішення питання щодо застосування строку позовної давності здійснюється відповідно ч. 3 ст. 267 ЦК України лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Проте, частково змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності, заявлену після ухвалення місцевим судом рішення по суті.

Отже, судові рішення обох інстанцій ухвалені із порушенням норм процесуального права, тому наявні підстави для їх скасування.

При новому розгляді справи судам слід врахувати правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14; встановити граничний строк дії картки і за наявності правових підстав, вирішити питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судами обох інстанцій при розгляді справи, то судові рішення підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська