АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7316/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів

ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Будівельк-7» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ЖБК «Будівельник-7» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 17 111,79 грн., яка складається з суми основної заборгованості у розмірі 7 207,98 грн., 3% річних у розмірі 233,20 грн. та 9 670,60 грн. - інфляційної складової боргу, а також 3 085,60 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги позивач мотивовував тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, також в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_5 Відповідачі отримують надані позивачем житлово-комунальні послуги, при цьому не належним чином виконують зобов'язання по їх оплаті, в зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідачів з урахуванням нарахованих штрафних санкцій.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2016 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЖБК «Будівельник-7» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3 603,99 грн., інфляційну складову боргу у сумі 881,55 грн., 3% річних у сумі 116,60 грн., а також судовий збір у розмірі 44,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЖБК «Будівельник-7» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3 103,99 грн., інфляційну складову боргу у сумі 881,55 грн., 3% річних у сумі 116,60 грн., а також судовий збір у розмірі 44,16 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про обсяг та період існування заборгованості з плати за утримання та плати за житлово-комунальні послуги. Крім того, не зазначено за якими тарифами та за якими показниками лічильника були проведені нарахування за споживання гарячого та холодного водопостачання, за споживання електроенергії. Також суд не прийняв до уваги, що позивач в своїх позовних вимогах та розрахунках не зазначає, які використовувалась тарифи, з посиланням на норми діючого законодавства при нарахуванні боргу з оплати утримання житла та оплати опалення.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник, який одночасно є представником ОСОБА_5, в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального закону.

Представник позивача в судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у заяві на адресу суду просив розглядати справу за його відсутності, оскільки не може бути присутнім у судовому засіданні у зв'язку зі станом здоров'я. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились з судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі користуючись житлово-комунальними послугами, не сплачували їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями.

ОСОБА_3таОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані ній.

В силу вимог закону власність зобов'язує і власник майна зобов'язаний утримувати належне йому майно (ст.ст. 319, 322 ЦК України).

Крім того, в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_5, який у ній не проживає, що підтверджено наданими у судовому засіданні суду першої інстанції поясненнями як представника позивача, так і відповідачів.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем житлово-комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У відповідності до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 p. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Судом встановлено, що балансоутримувач надавав мешканцям житлово-комунальні послуги, а відповідачі, як власники квартири не повністю виконували свої обов'язки по їх оплаті. У зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги з 01.02.2013 по 01.06.2015 у розмірі 7 207,98 грн., а також 223,20 грн. - 3% річних та 1 763,140 грн. - інфляційної складової боргу.

Слід зазначити, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 сплачено за надані житлово-комунальні послуги 500 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи, тобто сплачуючи послуги відповідачі фактично визнали необхідність сплати вказаних коштів, але не їх розмір.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договором є - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Крім того, відповідачами не було надано заперечень щодо факту отримання ними від позивача житлово-комунальних послуг та їх належну якість. Зокрема в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду докази на підтвердження їх звернення до позивача щодо складення Акту-претензії стосовно неналежного надання послуг, щодо проведення перерахунку розміру нарахованої оплати за наведені послуги, вчинення інших дій згідно ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901. ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про те, що посилання відповідача на недоведеність позовних вимог, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Не є обґрунтованими доводи апелянта про не перевірку судом розміру заборгованості, оскільки розмір заборгованості узгоджується з наявними у справі доказами, які свідчать про нарахування та сплату відповідачами за житлово-комунальні послуги.

Стаття 625 ЦК України закріплює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких підстав, коли судом встановлено, що з вини відповідачів (власників квартири у рівних частинах) зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідачі в односторонньому порядку відмовилися виконувати зобов'язання щодо повної сплати платежів за спожиті житлово-комунальні послуги, висновок суду про стягнення з відповідачів в рівних частинах заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, є законним і обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва