У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Дьоміної О.О., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

6 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на посаді завідувача операційного сектору ТВБВ № 10026/0671 філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» .

Наказом начальника філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» від 16 червня 2014 року № 1389-ос вона була звільнена на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри.

Позивач вважала своє звільнення незаконним, а тому просила скасувати наказ від 16 червня 2014 року № 1389-ос, поновити її на роботі з 17 червня 2014 року на посаді завідувача операційного сектору ТВБВ № 10026/0671 АТ «Ощадбанк» м. Миронівки, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 червня 2014 року та до дня ухвалення рішення у цій справі та відшкодувати завдану їй моральну шкоду у сумі 20 тис. грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_4 працювала на посаді завідувача операційного сектору ТВБВ № 10026/0671 філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України». 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 виконувала обов'язки основного касира у касі № 4 та провела дві операції з купівлі іноземної валюти у сумі 3 200 євро у громадянина ОСОБА_6

Як вбачається з квитанції № 128000250 від 29 квітня 2014 року о 09:07:42 год. було куплено 200 євро на суму 3 080 грн.; з квитанції № 128075552 від 29 квітня 2014 року вбачається, що о 10:33:27 год. було куплено 3 000 євро на суму 46 200 грн.

В ході судового розгляду справи встановлено, що при проведенні банківської операції з купівлі іноземної валюти 29 квітня 2014 року о 09:07:42 год. ОСОБА_4 купила у ОСОБА_6 200 євро однією купюрою та виплатила покупцю 3 080 грн., проігнорувавши при цьому дані мультивалютного детектора Assistant-450, яким було обладнане робоче місце касира та всупереч інформації, яку видавав детектор щодо сумнівності наданої для купівлі банкноти було прийнято зазначену купюру номіналом 200 євро до обміну.

При проведенні банківської операції з купівлі іноземної валюти 29 квітня 2014 року о 10:33:27 год. ОСОБА_4 купила у ОСОБА_6 ще 15 банкнот номіналом по 200 євро на загальну суму 3 000 євро, при цьому здійснивши перевірку на детекторі валют Assistant-450 тільки однієї банкноти, проігнорувавши його дані, зокрема, за результатами перевірки однієї банкноти номіналом 200 євро, зазначена купюра була відбракована та проведена виплата клієнту грошових коштів на суму 46 200 грн.

При цьому можливість перевірки купюр номіналом 200 євро мультивалютним детектором Assistant-450 (інвентарний номер 19081) підтверджено інформацією, наданою у листі УМА Укрбанктехніка № 060 від 18травня 2015 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року (а. с. 150-157), ухваленим у справі № 371/1866/14-ц у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача суму завданих збитків у розмірі 49 280 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При розгляді вказаної вище справи були встановлені обставини, які в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, зокрема, що при здійсненні вищезазначених валютно-обмінних операцій позивачем ОСОБА_4 не були дотримані вимоги нормативно-правових актів Національного банку України та локальних документів банку. Також встановлено, що в результаті допущених ОСОБА_4 порушень, ПАТ «Державний ощадний банк України» були завдані збитки на загальну суму 49 280 грн.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди прийняли до уваги встановлені у рішенні Миронівського районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року обставини і на основі їх, а також належних і допустимих доказів у даній справі, яким у відповідності до ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України надано правильну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу від 16 червня 2014 року № 1389-ос, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок судів ґрунтується на вимогах закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093цс15.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов О.О. Дьоміна
А.О. Леванчук

Колегія суддів: