Справа № 663/2670/16-ц
Провадження № 4-с/663/20/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Скадовськ

Скадовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Шульги К. М.

секретаря Артеменка А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа начальник Скадовського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2, на дії державного виконавця та про скасування арешту майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, яку мотивує тим, що на виконанні Скадовського ВДВС знаходиться виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 13.11.2008. Державним виконавцем 08.07.2009 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ №401002, якою накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Станом на 01.11.2016 заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Вказав, що відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 11.06.2009, чинній на час накладення арешту на майно) державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту, вилучення його у боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документа у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок якого випливає з виконавчого документа. При таких обставинах державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу. Зазначає, що актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документа тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження. Також звернув увагу, що державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій. Просить скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 по постанові серії АВ №401002 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Скадовського районного управління юстиції в Херсонській області, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.07.2009. Судові витрати просив залишити за ним.

Заявник та його представник в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Начальник Скадовського РВ ДВС ОСОБА_2 у листі від 15.12.2016 просив розглядати справу за його відсутності у звязку з відрядженням, також зазначив про відсутність заперечень проти задоволення скарги, оскільки боржник ОСОБА_1 повністю сплатив заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець розяснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Компетенцію судів загальної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби визначено ст.383 ЦПК України. За нормою цієї статті Кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа №2-к-1/08, виданого 13.11.2008 Скадовським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 33% від заробітку (доходу), 08.07.2009 державним виконавцем ВДВС Скадовського районного управління юстиції було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, про що винесено постанову АВ №401002 (а.с.7).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.12.2007 та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.11, 14).

Стягувач за виконавчим документом ОСОБА_3 надала належним чином засвідчену заяву, в якій повідомила про погашення ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів, а також про відсутність претензій до ОСОБА_1, просила зняти арешт, накладений державним виконавцем на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.19).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до положень ст.52 цього ж Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Накладення арешту на майно передбачає звернення стягнення на це майно в рахунок сплати боргу.

Згідно наданих суду документів заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем не належно здійснено заходи в рамках виконавчого провадження, оскільки здійснені ним дії не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права боржника, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За встановлених обставин, вимоги за скаргою підлягають задоволенню, а накладений на майно боржника арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.208-210, 383-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа начальник Скадовського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2, на дії державного виконавця та про скасування арешту майна боржника, задовольнити.

Скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, накладений на підставі постанови АВ №401002 від 08.07.2009, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Скадовського районного управління юстиції Херсонської області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-к-1/08, виданого 13.11.2008 Скадовським районним судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 33% від заробітку (доходу).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області через Скадовський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя К. М. Шульга