Категорія 46Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Медяного В.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_2, його представника, адвоката Вишаровської В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4,

ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що

втратили право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

28 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані наступним. З 24 грудня 2003 року позивач зареєстрований і постій-но мешкає у квартирі АДРЕСА_1. Вселився він у цю квартиру на підставі ордера, виданого за місцем роботи, особовий рахунок відкритий ТОВ «ЖЕО» на ім'я ОСОБА_2 З від-повідачкою позивач певний час перебував у фактичних шлюбних стосунках, ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4, обоє зареєстровані за місцем проживання ОСОБА_2 з 07 лютого 2007 року. Фактичні шлюбні стосунки між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 припинені, з травня 2010 року вона з сином у квартирі не проживають, забравши всі свої речі переїхали на інше місце проживання, приховавши його від ОСОБА_2 Із вказаної дати відповідачі у спірному по-мешканні не з'являлися, останнім не цікавляться, комунальні послуги не опла-чують, тому втратили право користування квартирою. З причини реєстрації від-повідачів у квартирі ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на її прива-тизацію, тому вимушений звернутися в суд з даним позовом ( а. с. 2-3 ).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 ве-ресня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволений, визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 31-32).

31 серпня 2016 року відповідачі звернулися в суд із заявою про перегляд за-очного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2014 року. Ухвалою цього ж суду від 02 листопада 2016 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд заочного судового рішення залишено без за-доволення ( а. с. 39-41, 92-93 ).

Не погоджуючись з ухваленим заочним рішенням у справі, відповідачка ОСОБА_4 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане заочне рішен-ня скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові до неї ( а. с. 94-96 ). Апелянтка вважає оскаржуване заочне рішення суду незаконним, необгрунтова-ним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивача, його адвоката Вишаровської В.К., дослідивши матеріали справи, проаналізував-ши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до виснов-ку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими дока-зами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, об-грунтованим і справедливим.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, визнаючи ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, суд першої інстанції, дослідивши фактичні обставини у справі, оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що позов є доведеним, оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими у спірно-му помешканні, з 2010 року ним за його цільовим призначенням не користу-ються. Факт тривалого непроживання ОСОБА_4, її сина ОСОБА_5 у квартирі позивача підтверджений показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які проживають по сусідству з ОСОБА_2

Суд підкреслив, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, грунтуються на відносинах з приводу користування квартирою АДРЕСА_1, яка надана як гуртожиток ОСОБА_2 у 2003 році, не приватизована, тому для врегулювання спору слід застосувати норми статей 71, 72 ЖК України.

Оскаржуючи заочне рішення суду першої інстанції від 25 вересня 2014 ро-ку, апелянтка зазначає, що з 29 січня 2014 року по 25 червня 2016 року вона пе-ребувала на роботі в Італії, весь цей період часу вони з громадянським чолові-ком спілкувалися, будували плани з придбання спільного житла, а спірну квар-тиру продати, вона періодично неодноразово передавала йому зароблені кошти, яких йому вистачало не лише для оплати комунальних послуг, але й на прожи-вання. У зв'язку з тимчасовою, за твердженням ОСОБА_4, її відсутністю у помешканні з поважних причин відповідачка просила суд апеляційну скаргу за-доволити, скасувати заочне судове рішення від 25 серпня 2014 року, ухвалити нове рішення про відмову у позові до неї.

З доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 погодитися не можна.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 303 ЦПК України та роз'яснень, ви-кладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жов-тня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеля-ційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного су-дового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані су-дом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають вис-новки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподан-ня яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Розглядом даної справи в апеляційному порядку колегією суддів встанов-лено, що оскаржуване ОСОБА_4 заочне судове рішення є правильним, вмо-тивованим, таким, що відповідає нормам чинного законодавства України. Апе-лянтка не наводить у своїй скарзі належних і допустимих доказів, які б спросто-вували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному заочному судовому рішенні.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині тимчасової відсутності ОСОБА_4 в Україні у зв'язку з роботою в Італії по найму у приватної особи, то доказів такого працевлаштування суду не надано, а посилання лише на відмітки у паспорті про перетин державного кордону недостатньо для визнання судом як доведеного факту тимчасової відсутності у спірному житлі, починаючи з 2010 року. З копії закордонного паспорту ОСОБА_4, приєднаного до матеріалів справи, вбачається, що в період з 22 січня по 16 лютого 2014 року їй відкрито візу в м. Ужгороді для виїзду за кордон в якості туриста. Жодним належним і допустимим доказом не доводяться твердження ОСОБА_4 про пересилання з-за кордону коштів позивачеві, зокрема, для оплати житлово-комунальних по-слуг з врахуванням трьох зареєстрованих у помешканні осіб. Апелянтка ніколи не намагалася вселитися в квартиру позивача, не навідувалася до неї, всі речі, які побажала, вивезла ще у 2010 році: гладильну доску, пилосос, мікрохвильову піч, посуд, килим, електричну праску, диван, всі комплекти постільної білизни, подушки, ковдру, комп'ютер та інше майно. З позовом про вселення ОСОБА_4 в суд ніколи не зверталася.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному заочному судовому рішенні. Вирішу-ючи даний спір, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами у справі, не помилився у застосуванні тих норм матері-ального права, які регулюють ці правовідносини; суд не порушив норм проце-суального права.

Частина третя ст. 10, частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України визначають, що кож-на сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підста-ву своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоря-джається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 верес-ня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: