АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/7092/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1814/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнта І.В., Талалай О.І.

секретар Гриньова А.М.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 зазначав, що 01.07.2014 року між ним та відповідачем в письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у власність грошові кошти в сумі 353565 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору становить 30 000 доларів США, які відповідач зобовязався повернути в строк до 31.12.2014 року. Позивач вказує, що ОСОБА_4 борг не повернув, а тому і вважає, що відповідач зобовязаний повернути йому суму гривень, що еквівалентна 30 000 доларів США, сплатити три відсотки річних за прострочення повернення позики та сплатити відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином, позивач просив суд стягнути борг в сумі 787 500 грн., що еквівалентно 30000 доларів США, 3% за прострочення повернення позики в розмірі 29 126, 73 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 289 723,87 грн., а всього 1 106 350, 60 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 353565 грн. боргу за договором позики; 3% річних за прострочення повернення позики в сумі 13077 грн. та відсотки за користування позикою в сумі 130076 грн., а всього - 496718 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт посилався на те, що оскаржуване рішення є незаконним з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи. Апелянт вказує, що судом при винесені рішення не враховано, що відповідно до п.1 договору позики позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 353565 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США. І сторони за взаємною згодою та волевиявленням визначили, що розмір зобовязання - це сума гривень, яка еквівалентна 30 000 доларів США. Також апелянт посилається, що судом першої інстанції не застосовано ч. 2 ст. 524 ЦК України і в порушення норм процесуального права суд першої інстанції доводи позовної заяви, пояснення представників та докази, що надані на обґрунтування предявленого позову, належним чином не спростував. Враховуючи викладене, апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі і просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив і виходив з того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 01 липня 2014 року було укладено договір позики, відповідно якого позикодавець ОСОБА_3 передав у власність позичальника ОСОБА_4 гроші в сумі 353565грн., що в еквіваленті складає 30000 доларів США строком до 31 грудня 2014 року. Оскільки відповідач не виконав свого зобов»язання, тому суд прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_4 підлягає до стягнення на користь позивача борг, 3 % річних за прострочення виконання зобов»язання та відсотки за користування позикою.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився помилки при визначенні суми боргу, 3 % річних за прострочення виконання зобов»язання та суми відсотків за користування позикою.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (ст. 1046 ЦК України).

Встановлено, що згідно п.1 договору позики від 01 липня 2014 року, що укладений між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_4А.(позичальником), позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв гроші в сумі 353565 грн., що в еквіваленті складає 30000 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України строком до 31 грудня 2014 року. Як вбачається із положень, що викладені в п. 5 зазначеного вище договору позики, позичальник своїм підписом підтверджує, що отримав гроші в сумі 353565 грн., що в еквіваленті складає 30000 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України в повному обсязі до укладення цього Договору. (а.с.7).

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1ст. 192 ЦК України).

Як вбачається із положень ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 4 липня 2011 року № 3-62гс11, від 7 жовтня 2014 року № 3-133гс14).

Встановлено, що в грошовому зобов'язанні ОСОБА_4 визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, у зв'язку з чим до цих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України. А тому, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Також, положеннями ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Як вбачається із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення сума боргу в розмірі 787500 грн., що еквівалентна 30000 доларів США станом на час проведення розрахунків позивачем; 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 29126,71грн. за період з 01.01.2015 року по 25.03.2016 року.

Також, колегією суддів встановлено, що розмір відсотків за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.07.2014 року по 25.03.2016 року становить :

- за період з 01.07.2014 року по 16.07.2014 рік, за 16 днів, 9,5 % річних = 6558,90грн. ((787500*9,5%/365)*16 днів);

- за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 рік, за 119 днів, 12,5% річних = 64186,64грн. ((787500*12,5%/365)*119 днів);

- за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 рік, за 85 днів, 14% річних = 51349,32грн. ((787500*14%/365)*85 днів);

- за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 рік, за 26 днів, 19,5% річних = 21877,40грн. ((787500*19,5%/365)*26 днів );

- за період з 04.03.2015 року по 27.08.2015 рік, за 177 днів, 30% річних = 229130,14грн. ((787500*30%/365)*177 днів);

- за період з 28.08.2015 року по 24.09.2015 рік, за 28 днів, 27% річних = 32621,92грн.) ((787500*27%/365)*28днів );

- за період з 25.09.2015 року по 25.03.2016 рік, за 183 дні, 22% річних = 173576,81грн. ((787500 *225/365)*183 дня ).

А всього 579301,13 грн. Разом з тим, колегія суддів вважає, що підлягає до стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відсотки за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.07.2014 року по 25.03.2016 року в межах заявлених позовних вимог в сумі 289723,87грн.

У відповідності з ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 6890 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 787500 грн., що еквівалентно 30000 доларам США боргу за договором позики, 3% річних в сумі 29126,73грн. та 289723,87 грн. відсотків за користування позикою, а всього 1106350 грн. 60 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 6890 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_6

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Справа № 22ц/792/1814/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 27