У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГончараВ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 12 листопада 2007 року № 2-473/ФКВІП-07, просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 як поручителів 80 308 грн 92 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 12 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2-473/ФКВІП-07, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 15 тис. доларів США зі сплатою 14,4 % річних, з кінцевим терміном повернення 11 листопада 2022 року.

Відповідно до п. п. 2. 4, 2. 5 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 84 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договори поруки № 2-473/ZФКВПОР-07/1 та № 2-473/ZФКВПОР-07/2, згідно з умовами яких останні поручилися перед кредитором за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 2-473/ФКВІП-07.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, згідно з умовами яких до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги ТОВ Укрпромбанк» до боржників про належне виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Із наданої позивачем довідки вбачається, що станом на 11 вересня 2014 року прострочена заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 2-473/ФКВІП-07 складає: тіло кредиту - 0 доларів США, відсотки - 929,47 доларів США, комісія - 0 гри (а. с. 17).

Відповідно до п. 6. 2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій з дати отримання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення коштів, за умови, якщо банк направив позичальнику відповідну умову, а позичальник не усунув зазначених банком порушень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач у суді не довів обставин про неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, а встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала, оскільки будь-якої письмової вимоги банк на адресу позичальника про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором не надсилав.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що на адреси позичальника та поручителів направлялися досудові вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з несвоєчасним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором - безпідставні, оскільки в матеріалах справи будь-які докази цього відсутні.

Надані до касаційної скарги електрофотокопії направлення досудових вимог на адреси позичальника та поручителів про повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором та реєстру поштових відправлень, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони відсутні в матеріалах справи та не були предметом дослідження у судах.

Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень не впливають.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:. Д. О.Остапчук

В. П. Гончар

О. П. Касьян