Справа №587/491/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Куц В. І.
Номер провадження 22-ц/788/636/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року

у справі за позовом Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и л а:

17 лютого 2015 року Краснопільське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Краснопільський агролісгосп» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Державною фінансовою інспекцією в Сумській області було проведено ревізію його фінансово-господарської діяльності за період з 01 червня 2009 року до 31 травня 2013 року. За наслідками ревізії складено акт № 05-08/23 від 23 серпня 2013 року. В ході ревізії встановлено, що в порушення ч. 3 ст. 97 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», директору підприємства ОСОБА_3 в 2011 - 2012 роках, всупереч умовам контракту при збитковій діяльності підприємства за окремі звітні періоди, а саме: з 01 червня 2011 року до 01 листопада 2012 року, було нараховано та виплачено надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи на загальну суму 5709 грн. 78 коп., а також грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 17 вересня 2010 року до 19 березня 2013 року в сумі 822 грн. 80 коп. На усунення виявлених ревізією порушень діючого законодавства, просило стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 6532 гривень 58 копійок, на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуті.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» 6532 грн. 58 коп. безпідставно отриманих коштів та 243 грн. 60 коп. компенсації судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, які підлягали застосуванню, а помилково керувався цивільним законодавством та не врахував, що позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк звернення до суду. Вказує про помилковість висновків суду щодо його недобросовісності та безпідставності отримання грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_6, яка проти скарги заперечувала, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 вересня 2010 року по 18 березня 2013 року ОСОБА_3 працював на посаді директора Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп».

Згідно з п.п. 3.1. укладених з ним контрактів від 17 листопада 2010 року, від 17 листопада 2011 року та від 02 листопада 2012 року, за виконання обов'язків, передбачених цими контрактами, керівнику нараховується та виплачується за рахунок коштів підприємства заробітна плата у розмірі посадового окладу та надбавки в розмірі 20 % до посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи. У разі наявності збитків за результатами роботи підприємства за місяць, надбавка за цей період не виплачується (а.с. 6-33).

Відповідно до копії акту ревізії фінансово-господарської діяльності Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» № 05-08/23 від 23 серпня 2013 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Сумській області, та копії додатку № 37 до нього, за період з 01 червня 2009 року до 31 травня 2013 року, в червні, липні та грудні 2011 року, а також в травні, червні, серпні та жовтні 2012 року дане підприємство працювало зі збитками. Проте, всупереч вимогам контрактів, відповідачу за ці місяці було нараховано та виплачено надбавку до посадового окладу в розмірі 20 % за інтенсивність праці та особливий характер роботи на загальну суму 5709 грн. 78 коп. (а.с. 34-77).

Крім того, з копії додатку № 41 до акту ревізії вбачається, що ОСОБА_3 за невикористані дні відпустки за період з 17 вересня 2010 року до 19 березня 2013 року було нараховано та виплачено 822 грн. 80 коп. ( а.с. 78).

09 вересня 2013 року на адресу позивача Державною фінансовою інспекцією в Сумській області було направлено вимогу «Про усунення виявлених ревізією порушень діючого законодавства», в п. 5 якої зазначено про необхідність відшкодування безпідставно виплачених ОСОБА_3 коштів в сумі 6532 гривень 58 копійок шляхом надання ним заяви, або шляхом стягнення їх з нього ( а.с. 79-83).

В зв'язку з цим, 11 вересня 2014 року відповідачу було направлено вимогу про необхідність повернення зайво виплачених коштів в сумі 6532 грн. 58 коп. шляхом їх перерахування на поточний рахунок підприємства або шляхом внесення їх в касу підприємства, яку відповідач отримав 19 вересня 2014 року, але не виконав (а.с. 86, 87).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, обіймаючи посаду директора підприємства, будучи відповідальним за здійснення ним фінансово-господарської діяльності, в тому числі і за виплату заробітної плати та прирівняних до неї виплат, достовірно знаючи, що в червні, липні та грудні 2011 року, в травні, червні, серпні та жовтні 2012 року воно працювало зі збитками і що йому не повинні виплачуватись надбавки до посадового окладу, безпідставно набув грошові кошти позивача в сумі 6532 грн. 58 коп., що свідчить про його недобросовісність. Виходячи з вимог ст. 1212 ЦК України, дійшов висновку про стягнення цих коштів з відповідача. Крім того, суд вважав, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи та можливість їх захисту в обраний позивачем спосіб.

Згідно зі ст.ст. 11, 27 ЦПК України лише позивач має право визначати як предмет, так і підставу позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 17 вересня 2010 року по 18 березня 2013 року ОСОБА_3 на контрактній основі працював на посаді директора Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп». За умовами п. п. 2.1 контрактів, йому було надано право від імені підприємства розпоряджатися його коштами, в межах своєї компетенції видавати накази та давати вказівки, обов'язкові для всіх працівників підприємства, розпоряджатися рахунками та підписувати розрахункові документи.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 безпідставно набутих коштів, позивач чітко визначив ці елементи позову - це положення ст. 1212 ЦК України, якими позивач і обґрунтував свої вимоги.

Як зазначено в акті № 05-08/23 від 23 серпня 2013 року, ревізією фінансово-господарської діяльності Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» встановлено, що нарахування та виплата відповідачу коштів сумі 6532 грн. 58 коп., призвели до матеріальної шкоди (збитків) підприємству і виникли внаслідок не забезпечення належного контролю за правильністю ведення бухгалтерського обліку підприємства директорами, в тому числі і ОСОБА_3 (а.с. 34-74).

Таким чином, між сторонами фактично виник спір, пов'язаний із відшкодуванням шкоди, заподіяної працівником.

Питання відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні ним трудових обов'язків має вирішуватись з застосуванням норм трудового законодавства, зокрема норм статей 130-137 КЗпП України.

Проте, позивачем заявлені позовні вимоги не про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, а про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Натомість, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна (ст. 1212 ЦК України), є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані нормами трудового права.

Виходячи з принципу диспозитивності, суд не має права змінювати самостійно підставу позову. З заявлених підстав позов не підлягає задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що оскільки кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як заробітну плату, на підставі контрактів та штатних розписів, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Таким чином, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» на користь ОСОБА_3 компенсацію судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 267 грн. 31 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Стягнути з Краснопільського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Краснопільський агролісгосп» на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 267 гривень 31 копійку.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -