Справа № 750/9034/15-ц Провадження № 22-ц/795/1713/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, його представників - адвоката ОСОБА_7, адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25.07.2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В апеляційній скарзі ПАТ Дельта Банк просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. ПАТ Дельта Банк вказує на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам п.2,п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі від 18.12.2009 року № 14. Доводи апеляційної скарги вказують, що ПАТ Дельта Банк за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, як новий кредитор отримав право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, які укладені з відповідачем, в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. ПАТ Дельта Банк зазначає, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у звязку з чим його заборгованість станом на 28.07.2015 року становить 779 729, 22 грн. З посиланням на п.5.2. іпотечного договору від 07.02.2006 року, укладеного з ОСОБА_6, ПАТ Дельта Банк вказує на обґрунтованість вимог заявленого позову та на правомірність обрання позивачем способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.02.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банк УкрСиббанк та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 45000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладання цього договору складає 227 250 грн., у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі (а.с.8-20). Плата за кредит передбачена п.1.3. укладеного кредитного договору, надання кредиту здійснюється у термін з 07.02.2006 року по 05.02.2027 року (п.1.2.,1.2.1. укладеного кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 07.02.2006 року було укладено іпотечний договір №30705Z9 (а.с.21-26), відповідно до якого ОСОБА_9 передав в іпотеку акціонерному комерційному інноваційному банку УкрСиббанк житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Підгірна, будинок 17А, загальною площею 121,6 кв.м. Згідно п.5.2. вказаного іпотечного договору, задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: - шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; - шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. П.5.4. іпотечного договору зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду,чи на підставі виконавчого надпису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30-деннний строк вимоги, згідно до повідомлення, надісланого у порядку статті 35 Закону України Про іпотеку. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.28-33), позивачем 27.08.2015 року було надіслано відповідачу лист-вимогу щодо сплати заборгованості за кредитом, а 31.08.2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом( а.с.1-7).

08.12.2011 року між ПАТ УкрСиббанк та ПАТ Дельта Банк було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ УкрСиббанк погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами, в тому числі, і за кредитним договором від 07.02.2006 року, та передати їх ПАТ Дельта Банк, який погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі (а.с.34-36, 98-99).

Позивач зазначає, що зобовязання за кредитним договором відповідачем не виконані, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року він має заборгованість в сумі 779 729,22 грн., з яких: тіло кредиту - 653 494,60 грн.; відсотки - 126 234,62 грн.(а.с.100).

Відповідно до статей 525,526 ЦК України зобовязання, взяті сторонами за договором, повинні виконуватись належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Як вбачається з вимог заявленого позову (а.с.1-7), посилаючись на Закон України Про іпотеку, позивач просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 779 729,22 грн. за кредитним договором від 07.02.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_6, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями №17а, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Підгірна, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №1137026, згідно витягу з Державного реєстру правочинів №2062609 від 07.02.2006 року. Позивач також просив визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції прийняв до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30.03.2016 року у справі за №6-1851 цс15 та виходив з того, що іпотечним договором передбачено позасудовий спосіб врегулювання спору шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. Відповідно до п.5.3. іпотечного договору №30705Z9 від 07.02.2006 року, сторони домовились, що добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному в пункті 5.3.1., названому Застереження про добровільну передачу, відповідно до якого сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та /або за цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п.5.3.3. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення, і сторони погоджуються, що Застереження про добровільну передачу відображає всі питання по переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись. Згідно п.5.3.3. іпотечного договору, у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та /або іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодержателю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову.

Відповідно до приписів статті 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку, іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України Про іпотеку, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п.5.3. іпотечного договору №30705Z9 від 07.02.2006 року, сторони домовились, що добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному в пункті 5.3.1., названому Застереження про добровільну передачу, відповідно до якого сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п.5.3.3. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення, і сторони погоджуються, що Застереження про добровільну передачу відображає всі питання по переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись. Згідно п.5.3.3. іпотечного договору, у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та /або іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодержателю.

Таким чином, уклавши даний іпотечний договір від 07.02.2006 року, сторони погодилися з вказаними умовами врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, і зазначеним договором передбачено позасудовий спосіб врегулювання спору.

Суд першої інстанції, оцінивши представлені сторонами докази, у відповідності до положень статті 212 ЦК України, визначивши правову природу спору та прийнявши до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30.03.2016 року у справі за № 6-1851 цс15, обовязковість якої визначена приписами статті 360-7 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого по суті висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги ПАТ Дельта Банк відносно того, що рішення суду про відмову у задоволенні вимог заявленого позову дозволяє відповідачу уникнути від виконання взятих на себе зобовязань, а банківську установу позбавляє права на захист своїх інтересів, є безпідставними, оскільки відповідно до положень статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В даному випадку сторонами визначено спосіб визнання права власності за банком на житловий будинок з надвірними будівлями №17А по вул.Підгірній в м.Чернігові, який у вказаному спорі передбачає позасудовий порядок врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов укладеного іпотечного договору від 07.02.2006 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дельта Банк відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: