Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 34 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицкої Г.В., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.10.2015 року, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ОСОБА_4 «УПСК») на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 19583 грн. 51 коп. та понесені витрати за експертні послуги в розмірі 2350 грн. 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю його автомобіля ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля JAC HFC1020K, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля JAC HFC1020K, державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована у ОСОБА_4 «УПСК».

Позивач вказав, що внаслідок ДТП його автомобіль отримав ушкодження, у зв'язку з чим, страховою компанією на його відновлення визначена сума в розмірі 9305 грн. 21 коп.

Проте, відповідно до самостійно замовленого ним висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3591 від 14.08.2013 року вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження належного йому автомобіля ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 17277 грн. 68 коп.

Посилаючись на те, що відповідач виплатив йому страхове відшкодування лише у розмірі 9305 грн. 21 коп., позивач просив в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням висновків судової автотоварознавчої експертизи від 17.07.2015 року, стягнути з відповідача різницю між страховим відшкодуванням та реально понесеними збитками, з урахуванням витрат за експертні послуги, в розмірі 21933 грн. 51 коп.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 «УПСК» на користь ОСОБА_2 19583 грн. 51 коп. страхового відшкодування, 2350,00 грн. понесених судових витрат та на користь держави судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26 лютого 2016 року заява ОСОБА_4 «УПСК» про перегляд вказаного рішення залишена без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 «УПСК», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення по справі, суд не звернув уваги, що ОСОБА_4 «УПСК» виконало вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та здійснило позивачу виплату страхового відшкодування в повному обсязі на загальну суму 9351,97 грн., яке було розраховано у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003р. № 142/5/2092. Крім того, судом також неправомірно не застосовано п.36.2 статті 36 вказаного Закону, яким передбачено зменшення розміру оціненої шкоди на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи. Таким чином, оскільки відповідач жодним чином не порушив права позивача та здійснив виплату страхового відшкодування, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі визначеному судовою автотоварознавчою експертизою у суду не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного

Судом встановлено, що 13.08.2013 року ОСОБА_3 о 16 год. 45 хв., керуючи автомобілем JAC HFC1020K, державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Київське шосе (шляхопровід) в м.Житомирі, під час вибору в установлених межах швидкості руху не врахував дорожньої обстановки в результаті чого здійснив наїзд на належний ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, чим порушив ПДР України та відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 11 вересня 2013 року був визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з полісом № АВ/9644708 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну складає 50000,00 грн., розмір франшизи становить «нуль». 15.08.2013 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 «УПСК» із заявою про страховий випадок, а 30.08.2013 року - про оцінку та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

На замовлення ОСОБА_4 «УПСК» субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 проведено дослідження пошкодженого у ДТП транспортного засобу «ВАЗ-21114», державний номерний знак НОМЕР_1 і складено ремонтну калькуляцію № 9457 від 27.09.2013р., якою визначена вартість відновлюваного ремонту автомобіля в розмірі 11964,12 грн. Аварійним комісаром, представником ОСОБА_4 «УПСК», складено додаток до страхового акту, яким визначено коефіцієнт фізичного зносу деталей ТЗ у визначені 0,27837.

Відповідно до страхового акту № ОЦ/005/000/14/0006 від 08 січня 2014 року та платіжного доручення № 1963 від 08 січня 2014 року страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 9351,97 грн. (а.с.49,50).

Не погодившись з таким розміром страхового відшкодування, позивач предявив даний позов до суду і просив стягнути з відповідача, в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням висновків судової автотоварознавчої експертизи № 3981 від 17.07.2015 року, суму недоплаченого страхового відшкодування (а.с.73).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що страхова компанія безпідставно не сплатила позивачу всієї суми страхового відшкодування у розмірі матеріального збитку визначеного судовою автотоварознавчою експертизою від 17.07.2015 року у сумі 28888,27 грн., звязку з чим повинна доплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 19583,51 грн. Крім того, вважав, що ОСОБА_4 «УПСК» не обґрунтувала належними доказами розмір виплаченого позивачу страхового відшкодування.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст.7 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до вимог ч. 4 ст.9 цього Закону розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України «ОСЦПВ»).

Статтею 29 вказаного Закону України передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням позивача для підтвердження суми отриманого збитку, через те, що він не погоджувався із сумою виплаченого страховою компанією відшкодування, ухвалою суду від 17.07.2015 р. по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої було доручено судовому експерту ОСОБА_7

Зі змісту висновку автотоварознавчої експертизи № 3981 від 17.07.2015 року вбачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля визначена експертом в діючих цінах на момент проведення експертизи (а.с.58-62).

Разом з тим, за ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна : положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Зокрема Національний Стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003р., який також був використаний судовим експертом ОСОБА_7 під час проведення експертизи, передбачає, що для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків (п.32 Стандарту).

Таким чином, експерт при визначені розміру збитку за діючих цін на момент проведення експертизи не повністю дотримався нормативно-правових актів, які є обовязковими для застосування при проведенні експертизи та процедури оцінки майна, що ставить під сумнів достовірність, правильність висновків щодо розміру відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу, викладених у експертизі № 3981 від 17.07.2015 року

А тому колегія суддів вважає, що даний висновок експертизи не є належним та допустимим доказом і не може бути покладений в основу рішення для визначення розміру страхового відшкодування (ст.ст.58,59 ЦПК України).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду справи за клопотання представника позивача по справі була призначена додаткова судова автотоварознавча експертиза для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобіля ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1, станом на дату ДТП, тобто на 13.08.2013 року.

Згідно висновків додаткової судової автотоварознавчої експертизи № 4167 від 21.07.2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в цінах на дату ДТП - 13.08.2013 року, складає 17277,68 грн.

Даний висновок колегія суддів визнає обґрунтованим, таким що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом на підтвердження розміру страхового відшкодування. Крім того, це є висновок експерта, проведений за ухвалою суду, за участю сторін у справі, особою, яка має посвідчення судового експерта та попереджена судом про кримінальну відповідальність (а.с.184-186).

Посилання представника апелянта на ті обставини, що вимоги позивача є безпідставними через те, що у останнього в розумінні положень ст.34.2 Закону України «ОСЦПВ» не виникло права самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди та з урахуванням його висновків звертатись до суду з вимогою про сплату страхового відшкодування суперечить вимогам п.36.7 ст. 36 Закону України «ОСЦПВ», яка передбачає, що рішення страховика про здійснення страхового відшкодування може бути оскаржено у судовому порядку. Крім того, в основу рішення суду для визначення дійсного розміру страхового відшкодування покладено висновок судової експертизи, а не висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3591 від 14.08.2013 року.

Також суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував положення п.36.2 статті 36 Закону України «ОСЦПВ», яким передбачено зменшення розміру оціненої шкоди на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження оплати проведеного ремонту автомобіля у платника податку на додану вартість.

Враховуючи дану обставину, а також факт безпосереднього перерахування позивачу страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинна бути зменшена на 20 % розміру податку на додану вартість, оскільки позивач за законом не є субєктом сплати такого податку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 7259,43 грн., виходячи з розрахунку : 17277,68 грн. (мат. збиток) - 9351,97 грн. (сума виплаченого відповідачем позивачу страхового відшкодування) - 20 % ПДВ.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що призвело до помилкового вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені витрати за проведення судової експертизи в розмірі 666 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 7259,43 грн. та понесені судові витрати у розмірі 666 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: