РІШЕННЯ

іменем України

12 грудня 2016 року Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Крикуновій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Луганської міської ради, третя особа Третя Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

У листопаді 2016 року позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

У підтвердження свої вимог позивач посилається на те, що 01 січня 2015 року помер її батько ОСОБА_2, який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частки квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів 15 березня 1994 року. Спірна квартирна була приватизована її батьками - ОСОБА_2, матірю ОСОБА_3, сестрою ОСОБА_4, племінником ОСОБА_5 в рівних частках. До складу спадкової маси після смерті ОСОБА_2 входило право власності на іншу ? частку квартири розташовану за адресою АДРЕСА_2 належну померлому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла 29 грудня 1994 року. В оформленні спадкових справ нотаріус відмовив, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно не були зареєстровані у встановленому законом порядку. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_2, померлого 01 січня 2015 року, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_2, померлого 01 січня 2015 року, належну померлому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла 29 грудня 1994 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні участі не брала та надала суду заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Згоди на заочний розгляд справи не надала.

Уповноважений представник відповідача - Ленінської міської ради в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд не має можливості надіслати засобами поштового зв'язку на їх адресу до м. Луганська, судові виклики, оскільки УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти, зокрема до м. Луганська.

Третя особа - Третя Київська державна нотаріальна контора уповноваженого представника у судове засідання не направили, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд, беручи до уваги заяву позивача про розгляд справи за її відсутності та наполяганні на позовних вимогах та заяву третьої особи про розгляд справи без їх участі, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки судом встановлено наступні обставини.

Позивач є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження VII-УР № 0901310 виданого 07 липня 1966 року (а.с. 9).

ОСОБА_3 померла 29 грудня 1994 року в м. Луганську у віці 59 років, про що видане свідоцтво про смерть серії I-ЕД № 321050 (а.с. 10).

ОСОБА_2 помер 01 січня 2015 року в м. Сватове у віці 79 років, про що видане свідоцтво про смерть серії I-ВЛ № 458365 (а.с. 11).

Те, що ОСОБА_1 до шлюбу мала прізвище «Циба», підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9).

На час смерті ОСОБА_2, був власником грошових вкладів, які позивач успадкувала, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 12), про що внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру (а.с. 13).

Окрім цього відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів 15 березня 1994 року (а.с. 14), співвласниками квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, ОСОБА_3, та члени сімї ОСОБА_4, племінником ОСОБА_5 в рівних частках, тобто по ? частці, про що також вказано у технічному паспорті на квартиру (а.с. 20-22а). Таким чином після смерті батьків позивача залишилась спадщина в цілому на ? частку вищезазначеної квартири, з якої ? частка після смерті батька ОСОБА_2, та ? частка після смерті батька ОСОБА_2 належна йому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла 29 грудня 1994 року (а.с.15).

Частки квартири які належать на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у встановленому законом порядку, про що наявна інформація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 16, 17). Натомість у реєстрі відсутній відповідний запис про державну реєстрацію ? частки квартири, яка належала ОСОБА_2

ОСОБА_2 за життя заповіт не склав та інші спадкоємці за законом окрім його доньки ОСОБА_1 відсутні.

Зі змісту ст. 1261 ЦК України вбачається, що позивач - донька померлого ОСОБА_2, є спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законом строк прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори, в свою чергу Завідувач Третьої київської державної нотаріальної контори 08 вересня 2016 року письмово проінформував про можливість ОСОБА_6 звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно,оскільки за життя спадкодавця нерухоме майно не було зареєстроване (а.с. 23), отже реалізувати право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі виявляється неможливим з незалежних від неї причин. Як було встановлено судом, спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася в місті Луганську. Відповідно до ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме пункту 3.1 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, суд враховує, що в Постанові № 5 Пленуму ОСОБА_7 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5 указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки використана позивачем реалізація її права на спадкове майно через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і неможливість її оформлення з незалежних від неї підстав, виявилася неможливою. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд, у відповідності до статті 16 ЦК України .

На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 1216, 1223, 1261, 1268, 1272 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганської міської ради, третя особа Третя Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_2, померлого 01 січня 2015 року, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів 15 березня 1991 року. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_2, померлого 01 січня 2015 року, належну померлому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 16 червня 2014 року, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла 29 грудня 1994 року. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд Луганської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2016 року.

Суддя О.М. Попова