АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4020/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1650/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра") до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором 509/06-К від 21 грудня 2006 року в розмірі 21653,42 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату розрахунку 28.05.2015 року складає 455 615,78 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» 17 817,93 доларів США, що складає 374 912,14 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1 663,13 доларів США, що складає 34 994,39 грн. заборгованості по відсоткам, 543,09 доларів США, що складає 11 427,31 грн. пені.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн.

Рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_2, яка в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову банку в повному обсязі у зв'язку з невиконанням ПАТ КБ «Надра» кредитного договору, необгрунтованістю позовних вимог, відсутністю істотних умов договору, що робить вказаний кредитний договір неукладеним.

Вважає, що суд виніс рішення без документів, які б підтверджували виконання банком зобов'язань щодо надання їй кредиту, та документів, які підтверджують вірність його розрахунків. Не погоджується з розрахунком заборгованості по кредиту, наданим банком.

На її думку, суд безпідставно відхилив її клопотання про витребування оригіналів документів та у своєму рішенні не вказав про те, що спірний кредитний договір є споживчим, а тому спір необхідно було розглядати з урахуванням законодавства, яке регулює права споживачів. При ухваленні рішення суд мав користуватися законом «Про захист прав споживачів», відповідно до норм якого тягар доказування обставин, що звільняють від відповідальності за виконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві товару чи послуги.

Посилається на порушення судом принципу змагальності та рівності сторін, вважаючи, що суд діяв відносно неї упереджено та однобічно, не навів у рішенні її заперечень та мотивів відхилення її доводів.

Вважає спірний кредитний договір неукладеним, оскільки в ньому відсутні істотні умови на момент його підписання

Вказує, що суд не з'ясував, чи була у банку індивідуальна ліцензія на видачу резиденту України кредиту в доларах США для розрахунку з іншим резидентом України та індивідуальна ліцензія на отримання іноземної валюти банком в якості платежу (погашення кредиту в доларах).

На її думку, відсутні докази виконання банком умов кредитного договору про видачу кредитних коштів, оскільки банк не надав жодного первинного документу, де б були підписи відповідальних осіб банку та її. Посилання банку на знищення цих документів у зв'язку зі спливом терміну зберігання є неспроможними, оскільки меморіальні документи за довгостроковими кредитами мають зберігатися протягом 5 років після дати погашення кредиту ( п.676 Переліку документів НБУ, установ і організацій його системи, акціонерно-комерційних та комерційних банків України). Тому акт про знищення документів не є належним доказом підтвердження виконання банком кредитного договору в частині надання кредиту та вірності обліку і нарахування заборгованості.

Вважає, що умови кредитного договору, викладені у пунктах 3.1; 3.1.1; 3.1.2; 3.2 порушують законодавство України, що регулювало використання готівкою іноземної валюти, відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах на час укладення кредитного договору.

Зазначає, що на момент підписання кредитного договору №509/06-К від 21.12.2006 року в ньому не були зазначені істотні умови договору, що не дало можливості визначити ціну договору, а також відсутнє інфляційне застереження, що суттєво порушує баланс договірних відносин позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та погіршує становище іпотекодавця.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №509/06, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 24 000 доларів США строком на 240 місяців, тобто до 21 грудня 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 11,2%. Відповідно до п.1.2 договору цільове призначення кредиту - інвестування у будівництво житла за договором про участь у будівництві №36 від 10.01.2006 року, що укладений між позичальником та ВАТ «Полтаватрансбуд». /а.с.14-15 т.1/

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що видача кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті - доларах США, конвертації валютних коштів, перерахування кредитних коштів (їх частини) на відповідні поточні рахунки шляхом оформлення платіжного доручення. Видача кредиту проводиться виключно в рамках цільового використання кредиту, визначеного у п.1.2. цього договору.

Відповідно до п.п. 3.3.1. 3.3.2, 3.3.3. кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1, 1.3.2, 1.3.5 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № 2504 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 252,19 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 5 числа поточного місяця./а.с.134-138 т.1/

Пунктами 4.2.3., 4.2.4. кредитного договору банку надано право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, а також виплати можливих штрафних санкцій у випадку несвоєчасного, чи не в повному обсязі оплати чергового платежу.

Станом на 28.05.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком згідно наданого останнім розрахунку становить: основний борг (тіло кредиту) - 17 817,93 долари США; відсотки за користування кредитом - 1663,13 доларів США, пеня за порушення строку погашення заборгованості по кредиту - 2172,36 доларів США./а.с.5-8 т.1/

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідачки заборгованість по кредиту у вказаній банком сумі за виключенням пені, яку суд зменшив з 2172,36 доларів США до 543,09 доларів США, місцевий суд виходив з того, що відповідачка свої зобов'язаня по кредитному договору виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася зазначена заборгованість. Суд також врахував, що погашення кредиту відбувається ануїтетними платежами, які здійснюються щомісячними рівними частинами, в яких розмір процентів в загальній сумі щомісячного платежу більший, ніж розмір тіла кредиту. За умовами ануїтету спочатку погашаються відсотки по кредиту, а потім тіло кредиту. Тому сплачена позивачкою загальна сума 24641,08 доларів не погашає в повному обсязі кредитні зобов'язання, оскільки з цієї суми лише 6182,07 долари США зараховано на погашення тіла кредиту, а 18 458,43 долари США - на погашення відсотків.

Доводи апеляційної інстанції правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням, ґрунтуються на хибному тлумаченні норм права , суперечливих судженнях та запереченні очевидних фактів.

Зокрема, твердження позивачки, що спірний кредитний договір є неукладеним, а отже не тягне за собою юридичних наслідків, - не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах права.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторонни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 статті 640 ЦК україни передбачено, що у разі, коли відповідно до акта цивільного законоджавства для укладенян договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчиненян певних дій.

Як убачається із матеріалів цивільної справи, зазначений кредит був наданий ОСОБА_2 із встановленням пільгової відсоткової ставки за користування кредитом у зв'язку з тим, що на момент укладання цього договору позичальник перебуває з банком у трудових відносинах. Договір підписаний позичальником особисто, що остання підтвердила в апеляційній інстанції. Також відповідачка підтвердила, що одержала від банку кредитні кошти, однак не в долларах США , а в гривні по курсу до доллара США, який існував на час видачі коштів у грудні 2006 року.

Відповідно до квитанції №0NPR13 від 21.12.2006 року про здійснення валютно-облікової операції ОСОБА_2 здійснила обмін 24 000 доларів США по курсу 5,040 та отримала 120 960,00 грн., які в той же день внесла та рахунок ВАТ «Полтаватрансбуд». /ас. 21,78 т.3/

Протягом дії кредитного договору за участю ОСОБА_2 банком здійснювалася перевірка наявності та стану заставної квартири, позичальник страхувала заставне майно та особисте життя, вносила щомісячні платежі на погашення кредиту в сумах, визначених договором, виконуючи умови кредитного договору.

Внесення позичальником до каси банку при здійсненні платежів грошових коштів у гривні не спростовує факту зарахування їх банком на погашення кредиту у валюті - долар США по курсу, встановленому Національним банком України на час проведення такого платежу. У судовому засіданні відповідачка також підтвердила, що вносила до каси банку кошти на погашення кредиту з урахуванням курсу національної валюти до долара США, встановленого на день платежу.

Отже, викладені обставини доводять факт укладення 21.12.2006 року між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_2 кредитного договору, валютою якого є долар США, та вказують на неспроможність доводів останньої щодо неукладеності кредитного договору.

Щодо доводів відповідачки про відсутність у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дохволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. за №275, встановлено порядок і умови видачі банкам банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій, зокрема операцій з валютними цінностями. Відповідно до Додатку 1 до листа НБУ від 08.10.01 № 41-204/1948-6044 АКБ «Надра» входив в перелік банків, які мають відповідні пункти ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями за нумерацією, визначеною у Положенні.

Відповідно до Генеральної ліценезії на здійснення валютних опеперацій від 21.11.2011 №21 ПАТ «КБ «Надра» наділений правом на здійснення валютних операцій згідно з додатком./ а.с.86-87 т.1/

Викладене підтверджує правомірність видачі банком кредиту в іноземній валюті, а також отримання відсотків за кредитом в іноземній валюті .

Посилання відповідачки на норми ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включати у договори із споживчими умовами несправедливих умов, які призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, є декларуванням положень закону, однак не доводить наявність таких умов у спірному кредитному договорі.

Неспроможними є також заперечення відповідачкою правильності наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту.

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставиини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем до розрахунку заборгованості додані виписки з особового рахунку №4501 ОСОБА_2, на який остання вносила кошти в гривні та які конвертувалися у валюту кредиту і зараховувалися на погашення кредиту, що підтверджує надходження від позичальника відповідних сум на погашення кредиту та залишок заборгованості. Натомість відповідачка не спростувала наданого банком розрахунку та не довела, що заборгованість відсутня або є іншою. / а.с..с.232-250 т.2/

Отже, на підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 4 019грн. 40коп. (чотири тисячі дев'ятнадцять гривень сорок копійок).

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - судя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ П.М.Карнаух

Т.О.Кривчун

ЗГІДНО: Л.І. Пилипчук