Ухвала

Іменем України

26 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа - первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2016 року його звільнено з роботи у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - філія «ВГМК», ДП «ОГХК») з посади інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва на підставі наказу № 18 від 18 січня 2016 року про скорочення чисельності та штату працівників. Звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, оскільки проведено без згоди профспілки, що є порушенням п. 2.10 Колективного договору, йому не було запропоновано всі вакантні посади на підприємстві, зокрема вакансія інженера-проектувальника 2 категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17 лютого 2016 року. Тобто відповідач не вжив необхідних заходів для працевлаштування позивача за його згодою, а також не проведено порівняння кваліфікації та продуктивності праці.

Враховуючи викладене, позивач просив поновити його на роботі на посаді інженера-конструктора 2 категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 627 грн. 80 коп.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера-конструктора другої категорії відділу головного механіка збагачувального виробництва у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з 1 квітня 2016 року. Стягнуто з ДП «ОГХК» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 555 грн. 52 коп. без урахування податку на доходи та обов'язкові збори. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «ОГХК» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 1-1 - 5, 7 і 8 ст. 40, п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст.ст. 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ст. ст. 43, 247 КЗпП України, ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач не звертався до профспілки щодо надання згоди на розірвання трудового договору з працівником, який є членом цієї профспілки, хоча це є обов'язковою умовою для звільнення позивача.

До профспілки з приводу надання згоди на звільнення позивача філія «ВГМК» ДП «ОГХК» звернулася лише 26 квітня 2016 року, тобто після його звільнення, проведеного 31 березня 2016 року. При цьому профспілкова організація 08 травня 2016 року відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з посиланням на те, що підприємство не є збитковим і скорочення не є обгрунтованим.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич