Справа № 152/1133/16-ц
У Х В А Л А

04 серпня 2016 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

у с т а н о в и в:

3 серпня 2016 року в провадження Шаргородського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, яку в порядку, передбаченому ст. 11-1 ЦПК України, передано в провадження судді Строгого І.Л.

Під час вивчення позовної заяви та доданих до неї документів і вирішення питання про відкриття провадження у справі, суддею було встановлено підстави для самовідводу, передбачені пунктом 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, про що було написано відповідну заяву про самовідвід до відкриття провадження у справі у звязку із наявністю обставин, що можуть викликати сумнів у обєктивності та неупередженості судді.

Так, під час вивчення матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 було встановлено, що суддя Строгий І.Л. як головуючий суддя приймав участь у розгляді цивільної справи №152/1222/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, зобовязання скасувати реєстрацію права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Житлово-будівельний кооператив № 4, в особі голови правління кооперативу - ОСОБА_3, Реєстраційна служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним.

Рішенням суду в указаній справі визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області № 33 від 16 лютого 2011 року, в частині оформлення за ОСОБА_1 права власності на квартиру № 7 у житловому будинку № 6 по вул. Будівельників у м. Шаргород Вінницької області.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності від 21 лютого 2011 року на квартиру № 7 у житловому будинку № 6 по вул. Будівельників у м. Шаргород Вінницької області, видане Виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області на імя ОСОБА_1.

Скасовано рішення від 23 лютого 2011 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на квартиру № 7 у житловому будинку № 6 по вул. Будівельників у м. Шаргород Вінницької області за ОСОБА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним відмовлено.

Отже, ухвалюючи рішення у зазначеній вище справі, суддею Строгим І.Л. було висловлено правову позицію з приводу права власності ОСОБА_1 на квартиру № 7 у житловому будинку № 6 по вул. Будівельників у м. Шаргород Вінницької області, яка є предметом спору у цивільній справі № 152/1133/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

До того ж, під час розгляду справи № 152/1222/15-ц судді Строгому І.Л. стали відомі обставини, за яких ОСОБА_1 почала користуватися спірною квартирою, а отже, його думка при розгляді справи може бути неупередженою або ж здатися такою сторонам.

Окрім того, із акта, складеного у травні 2016 року за участі мешканців будинку № 6 по вул. Будівельників у м. Шаргород вбачається, що одним із мешканців цього будинку, який підписав цей акт є ОСОБА_4, яка працює суддею Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с. 112).

Зважаючи на факти, які посвідчувались указаним актом, не виключено, що ОСОБА_4 допитуватиметься у цій справі як свідок, що також може в тій, чи іншій мірі впливати на формування у сторін думки про упередженість судді у цій справі.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та ОСОБА_5 ООН від 27 липня 2006 року) зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним обєктивного рішення у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, які викликають сумнів в обєктивності і неупередженості судді.

Частиною 1 ст. 23 ЦПК України встановлено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 20, 21 і 22 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобовязані заявити самовідвід.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Таким чином, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Отже, самовідвід це обовязок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та обєктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Із розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування норм ЦПК України» вбачається, що на відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК України), у ЦПК не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід.

Зважаючи на розяснення, що містяться у вказаному інформаційному листі, з метою уникнення у сторін сумнівів щодо обєктивності та неупередженості судді, з врахуванням принципу цивільного процесуального права процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) можна зробити висновок про те, що заяву про самовідвід судді можна розглянути до відкриття провадження, якщо із матеріалів справи вбачається наявність підстав для самовідводу судді. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК України).

З огляду на викладене, вважаю, за можливе розглянути заяву про самовідвід судді Строгого І.Л. від 4 серпня 2016 року до відкриття провадження у справі і задовольнити цю заяву, оскільки очевидним є те, що наведені вище обставини можуть викликати у сторін у цивільній справі № 152/1133/16-ц сумніви у обєктивності та неупередженості судді Строгого І.Л. як головуючого судді у цьому провадженні та вплинути на результат розгляду справи.

При цьому, у звязку із задоволенням заяви судді про самовідвід права позивача та відповідача не порушуватимуться.

Окрім того, відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, якщо після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи, суд передає справу на розгляд іншому суду.

У Шаргородському районному суді Вінницької області працює троє суддів, при цьому, суддя Соколовська Т.О. перебуває у щорічній відпустці на підставі наказу від 22 червня 2016 року № 15в, а суддя Славінська Н.Л. вибуває у щорічну відпустку на підставі наказу від 19 липня 2016 року №26в.

Відповідно до ч. 3 ст. 11-1 ЦПК України визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який ураховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішення для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, зокрема підпункту 2.3.3 пункту 2.3 «Розподіл судових справ між суддями», не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли за чотирнадцять днів, якщо інше не встановлено зборами суддів відповідного суду, до початку відпустки (якщо її тривалість становить не менше чотирнадцяти календарних днів).

Зборами суддів Шаргородського районного суду Вінницької області встановлено, що не розподіляються щодо конкретного судді судові справи, що надійшли за чотирнадцять робочих днів до початку відпустки судді.

Тому, ураховуючи наведене, неможливо утворити новий склад суду для розгляду зазначеної цивільної справи, у звязку із чим слід передати її на розгляд іншому суду, відповідно до вимог пункту 3 ч. 1 ст. 116 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 116 ЦПК України передбачено, що справа передається до суду, найбільш територіально наближеного до цього суду, у випадках, встановлених пунктами 3 і 4 частини першої цієї статті.

Отже, вважаю, що цю справу для розгляду слід передати до Барського районного суду Вінницької області, як одного з найбільш територіально наближеного до Шаргородського районного суду Вінницької області.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 23, 25, 116, 208-210 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Заяву судді Строгого І.Л. про самовідвід задовольнити.

Передати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на розгляд до Барського районного суду Вінницької області.

Для передання цивільної справи на розгляд до Барського районного суду Вінницької області, направити її до канцелярії Шаргородського районного суду Вінницької області.

На ухвалу в частині вирішення питання про передачу справи на розгляд іншому суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л.Строгий