441/605/16-ц 2/441/427/2016
22.08.2016 р.Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - Ференц О.І.,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
позивача - ОСОБА_2
та його представника - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, -
З огляду на наведені обставини просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість з невиплати заробітної плати на його користь в сумі 8000 грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі. Додатково представник позивача пояснив, що позивач тривалий час працював у відповідача по п'ять днів в тиждень, проте оплата праці була відрядною, в залежності від виконуваної роботи. Вироком суду було встановлено факт порушення відповідачем вимог трудового законодавства і останній в судовому засіданні підтвердив наявність заборгованості перед найманими працівниками і розмір таких.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи.
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_2 працював у ОСОБА_4 і в останнього виникла перед ОСОБА_2 заборгованість з оплати праці. ОСОБА_2 працював в іншій бригаді з ними за суміжним столом, ОСОБА_4 проводив оплату праці за виконану роботу, при розрахунках з ОСОБА_2 вони присутні не були. Про розмір заборгованості їм відомо лише зі слів ОСОБА_2 та пояснень ОСОБА_4, що були дані ним під час розгляду судом кримінальної справи.
Заслухавши пояснення позивача, його представника та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань.
Судом встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України,
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно із ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 4 ст.61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Ст.24 КЗпП України передбачає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.
Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 21 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями, встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.29 цього ж Закону при укладенні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Крім цього ст.30 Закону встановлює, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Судом встановлено, що трудового договору між позивачем та відповідачем укладено не було, офіційно трудові відносини не оформлялися, заробітна плата виплачувалася ОСОБА_2 без сплати податків та інших загальнообов'язкових платежів, що встановлено вироком суду. Звукозапис судового засідання в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.172 КК України, в якому зафіксовано, як ОСОБА_4 озвучує суми заборгованості по заробітній платі перед працівниками, визнається судом неналежним доказом з огляду на вищенаведені норми закону та необхідність доведення такого факту іншими засобами доказування. Під час розгляду вищевказаного кримінального провадження не доводилася сума заборгованості ОСОБА_4 перед працівниками, факт невиплати працівникам заробітної плати не був інкримінований останньому, така обставина під час ухвалення вироку суду встановлена не була.
У зв'язку з недоведеністю позовних вимог у суду відсутні підстави для задоволення таких.
На підставі ст.ст.24, 94 КЗпП України, ст.ст.21, 29-10 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями, керуючись ст.ст. 10, 58-60, 179, 209, 212, 213-215, 223-224, 226 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Інші учасники судового розгляду, крім відповідача, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, крім відповідача, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ференц О.І.