АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/6940/16 Головуючий 1 інст. - Скотар А.Ю.
Справа № 643/8650/15-ц Доповідач - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування з спадкоємцями попередньої черги

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який подалі уточнив, та просив встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_7 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш ніж п'ять років до смерті останньої та визнати за ним право на спадкування разом з спадкоємцями попередньої черги.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що більш ніж дев'ять останніх років проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно - належна їй на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1, в якій вони разом проживали. Спадкоємці першої та другої черги відсутні, але до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулись відповідачі, які є спадкоємцями за законом третьої черги.

ОСОБА_7 тривалий час тяжко хворіла, потребувала сторонньої допомоги та догляду, так як навіть обслуговувати себе, купувати продукти харчування, готувати, прибиратись в квартирі не могла , оскільки пересувалась на силу. Повсякденну допомогу та догляд, матеріальне забезпечення ОСОБА_7 здійснював ОСОБА_3, а родичі, які на теперішній час претендують на спадщину, не опікувались ОСОБА_7, жодної допомоги не надавали, а їх спілкування з спадкодавцем обмежувалось вкрай рідкими телефонними розмовами.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог ОСОБА_3.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 вересня 2016 рокупозов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_7 в останній час перебувала в безпорадному стані, що підтверджується медичними довідками і він самостійно піклувався про неї, а також показання свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили факт його проживання однією сім'єю із ОСОБА_7 При цьому зазначав, щопоказання свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вважає недостовірними, оскільки останні рідко спілкувалися з померлою ОСОБА_7, тому могли не знати про його відносини із ОСОБА_7

.Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, та відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на законі та підтверджується матеріалами справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обираючи спосіб захисту свого порушеного права, позивач відповідно до ст. 10 ЦПК України повинен довести, що його право є порушеним.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7

На момент смерті ОСОБА_7 проживала та була зареєстрована одна в квартирі АДРЕСА_1, яка належала їй на праві приватної власності.

Після смерті ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк звернулись: двоюрідна сестра останньої - ОСОБА_4, двоюрідний брат - ОСОБА_5, тітка - ОСОБА_6 та позивач - ОСОБА_3

На підтвердження факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу протягом останніх 9-ти років до її смерті, ОСОБА_3 крім особистих пояснень, посилається на показання свідків, спільні фотографії та святкові вітання, які свідчать як про особисте сприйняття себе ОСОБА_3 і ОСОБА_13 однією сім'єю, так і про сприйняття цього оточуючими.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України на сторін покладається обов'язок доведення обгрунтованості своїх вимог, що виражається у поданні доказів, які підтверджують заявлені вимоги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

За змістом ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Однак ОСОБА_3 не надано до суду першої та апеляційної інстанції доказів, які відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про те, що він та ОСОБА_7 тривалий час були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, єдиний бюджет.

В судовому засіданні як суду першої так і апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснював, що мав особисті збереження, які витрачав на власні потреби, проживаючи в належній ОСОБА_7 квартирі, не допомагав останній сплачувати комунальні послуги. Будь-які докази на підтвердження придбання побутових речей за сумісні кошти, надати не може.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України були досліджені довідки з місця проживання та реєстрації ОСОБА_7 та ОСОБА_3, акти огляду МСЕК № 1165 від 14.08.2013 та за № 1380 від 03.09.2014, в яких зі слів самої ОСОБА_7 зазначено, що вона є незаміжньою та проживає одна.

З витребуваної та дослідженої судом першої інстанції медичної документації на ім'я ОСОБА_7 вбачається, що остання мала серцеве захворювання, була інвалідом другої групи, однак згідно плану реабілітаційних заходів інваліда на 2013-2014 роки не потребувала засобів пересування, спеціальних засобів для обслуговування та догляду, стороннього догляду, а стаціонарне лікування було передбачено за необхідністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 за станом свого здоров'я не мала можливості самостійно пересуватися та доглядати себе, також спростовуються поясненнями учасників процесу про те, що ОСОБА_7 самостійно виїжджала до міста Києва та перебувала там протягом двох діб з метою обстеження свого стану здоров'я.

Зазначені обставини не спростовані ОСОБА_3 і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 1258 ч.1, 1264 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, щоОСОБА_14 не надано належних доказів на підтвердження спільного ведення господарства, виконання ремонтних робіт, придбання матеріалів для ремонту, придбання спільної побутової техніки, предметів спільного побуту, спільного відпочинку, спільних коштів та ін., що свідчило б про існування фактичних шлюбних відносин між ним та ОСОБА_7

Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 993/1380 від 03.04.14р., складеної МСЕК, ОСОБА_7 було визнано обмежено працездатною, як протипоказання було зазначено значні навантаження, перевантаження, соціально-побутовий патронаж не призначався.

Відповідно до довідки Управління праці і соціального захисту ані ОСОБА_7 ані ОСОБА_14 за соціальною допомогою не зверталися.

Показання свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 є лише одним з доказів, які були досліджені і оцінені судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України в сукупності з іншими доказами.

Посилання ОСОБА_14 в апеляційній скарзі на недостовірність показані свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 нічим не доведені, тому не можуть бути прийняті судом.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам у справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: