Справа 612/607/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 р. смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - судді Мороза О.І.

при секретарі Коняєвій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому вказує, що ОСОБА_2 незаконно утримує її майно, яке складається з меблів, посуду, білизни, крупорушки, телевізору, холодильнику, морозильної камери та інш. Всього 41 найменування. Загальна вартість переліченого майна складає 62570 грн. (а.с.1-5). Після уточнення позовних вимог просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2: холодильник «Атлант», вартістю 5500 грн., пральну-машинку автомат, вартістю 3500 грн., бойлер, вартістю 1000 грн., душову кабінку, вартістю 6500 грн., спальний гарнітур, вартістю 1500 грн., диван з пуфиками, вартістю 2000 грн., плазмовий телевізор, вартістю 4000 грн., дві супутникові антени, вартістю 1000 грн. Загальна вартість майна складає 25000 грн. Майно утримується в будинку за адресою: Харківська обл., смт. Близнюки, вул. Першотравнева, буд. 13-а.(а.с.207,208).

В обґрунтування позову посилається на ст. 387 ЦК України та на наступне. Вона була знайома з чоловіком ОСОБА_2 оскільки той допомагав як агроном обробляти її земельний пай. В кінці 2014 року випадково зустріла ОСОБА_2 та розповіла про смерть чоловіка, свою гіпертонічну хворобу та інше. ОСОБА_2 в цей час мешкала в смт. Близнюки по вул. Кірова. ОСОБА_2, співчуваючи, запросила її періодично ночувати у себе вдома щоб можна було своєчасно надавати медичну допомогу. Протягом одного тижня вона проживала у ОСОБА_2, періодично навідуючи свій будинок для догляду за домашнім господарством. В цей час ОСОБА_2 розпочала ремонт свого будинку по вул. Першотравневій. Вона запропонувала допомогти в ремонті та залишитися проживати у них. Також запропонувала перевести до неї всі цінні речі, побутову техніку, меблі, птицю. Скориставшись запрошенням вона за допомогою своїх знайомих та чоловіка відповідачки перевезла до неї речі, перелік яких вказаний у позовній заяві до її уточнення. У домоволодінні ОСОБА_2 вона почала проживати з кінця лютого 2015 року. Наприкінці травня 2015 року між ними виникло непорозуміння, викликане тим що вона не погодилися з пропозицією ОСОБА_2 подарувати їй свій будинок а лише погодилася оформити заповіт. Заповіт було оформлено в державній нотаріальній конторі. Після цього стосунки ще більше погіршилися. Вона була вимушена скасувати заповіт і переселилася до свого будинку. Після цього попросила повернути свої речі але та відмовила.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягали, вказуючи на обставини, викладені в позовній заяві. Зменшення позовних вимог пояснили неможливістю довести вимоги в іншій частині.

Вказали, що заявили вимогу тільки щодо того майна, яке відповідач визнала, що воно перебуває у неї. На час розгляду справи майно не повернене. Ніяких коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 за майно не отримувала.

У судовому засіданні та письмових запереченнях на позов відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, вказавши на таке.

На прохання свого чоловіка в грудні 2014 року вона погодилася щоб ОСОБА_1 яка хворіє і залишилася без чоловіка, пожила у них деякий час. Наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_1 попросила перевести до них свої речі оскільки хотіла продати свій будинок. Їй пропонували за будинок 6000. Але вона просила 12000. Також вона мала намір продати свої речі та виїхати на проживання до своєї двоюрідної сестри, а тому запропонувала купити у неї меблі за 30000 гривень. З такою сумою вона не погодилася і потім вони узгодили ціну за речі в сумі 25000 гривень. Саме за ті речі які зазначені в змінених позовних вимогах. Майно яке вимагає позивач, дійсно перебуває у неї але вона його купила за 25000 гривень. Цю суму, як плату за придбані речі, вона передала ОСОБА_1 в присутності спеціально запрошеного свідка - ОСОБА_4 ОСОБА_1 проживала у них до 02 травня 2015 року. Потім вона переїхала до свого будинку і дружні стосунки продовжувалися до 10.06. 2015. Так зокрема вона продовжувала зберігати у себе золоті вироби які були у власності ОСОБА_1 та її документи на будинок. 10.06. 2015 ОСОБА_1 запропонувала їй доплатити за продані речі 20000 грн., вважаючи що продала їх задешево. Вона відмовилася і запропонувала забрати речі та повернути 25000 грн. ОСОБА_1 відмовилася, заявивши що їй потрібні тільки гроші. Вважає, що купівля продаж речей відбулася законно і не потребувала письмового вчинення правочину.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю, виходячи із наступного.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Звертаючись до суду позивач як на правову підставу позову послалася на норми ст. ст. 206, 386, 387 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей.

Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК), зокрема із правочинів.

До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння,.

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

До умов предявлення віндикаційного позову належать такі:

1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю;

2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи;

3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним.

4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спосіб захисту права власності, передбачений ст. 387 ЦК України (віндикація), має певні особливості. Предметом такого позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Як вбачається із позовних заяв первісної та уточненої, пояснень у судовому засіданні позивачки, її представника та відповідачки, спірне майно було добровільно перевезене з домоволодіння ОСОБА_1 в домоволодіння ОСОБА_2 з метою збереження, щоб воно не було викрадене з домоволодіння ОСОБА_1 оскільки вона там перестала проживати, а переїхала проживати до ОСОБА_2.

Визнаними сторонами обставинами є і ті, що спірне майно продовжує зберігатися у домоволодінні ОСОБА_2

Отже є всі підстави вважати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання.

Ці обставини були підтверджені також усіма допитаними у судовому засіданні свідками і сторонами не заперечуються.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того ОСОБА_2 стверджує, що між нею та ОСОБА_1 було укладено усний договір купівлі-продажу спірних речей за 25000 гривень. Ця обставина підтверджена у судовому засіданні свідком ОСОБА_4 Позивач укладення такого договору не визнає. Заперечуючи проти цього договору позивач посилається на норми ст. 208 ЦК України що правочин між фізичними особами на таку суму мав укладатися у письмовій формі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів про недійсність зазначених правочинів, або їх визнання судом недійсними не надано.

Отже не надано суду доказів того, що ОСОБА_2С, заволоділа спірним майном без відповідної правової підстави, а також доказів того, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_1 не з її волі.

За таких обставин до відповідача ОСОБА_2, як підстава повернення майна позивачеві, не може бути застосований спосіб захисту права власності, передбачений ст. 387 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 заволоділа спірним майном у передбачений законом спосіб.

Згідно роз?яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Отже, позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки норми ст. 387 ЦК України, на підставі яких заявлено позов, не застосовуються при витребуванні майна на користь власника у особи, яка ним заволоділа на підставі правочину.

Така правова позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України у справі №6-81ц12 від 7.11. 2012 яка в силу ч.1 ст. 360-7 є обовязковою для всіх судів України.

Про можливість обрання належного способу захисту позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 повідомлені, оскільки адвокатом ОСОБА_3 про це заявлено у судовому засіданні.

Інші твердження позивача та її представника цих висновків суду не спростовують.

На підставі ст.ст. 79-82 ЦПК України, та враховуючи що ухвалою суду від 08.10.2015 ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, судовий збір підлягає стягненню з неї у сумі 250, 00 гривень виходячи із уточненої суми позову.

Керуючись ст.ст.4-8,10,11,57,60,79-82,208,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 294, 208,387 Цивільного Кодексу України , суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий Близнюківським РВ ГУМВС України в Харківській області 20. 10. 2006, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації Харківська область, Близнюківський район, с. Інтернаціональне, вул. Слюсарна, буд. №31, судовий збір в дохід держави в сумі 250 (двісті пятдесят) гривень 00 коп.

Судовий збір має бути перераховано: Близнюківський районний суд Харківської області. Код ЄДРПОУ суду - 02893781. Управління Державної казначейської служби України у Близнюківському районі Харківської області. Код отримувача коштів - 38029801. ОСОБА_4 отримувача - ГУДКУ у Харківській області. МФО 851011.

Код класифікації доходів бюджету - 22030001. Номер доходного рахунку щодо сплати судового збору 0060.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Мороз