Провадження № 2/638/3843/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
„25 серпня 2016 р. м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого: судді Омельченко К.О.
При секретарі: Помазан М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів та визнання права власності, -
Згідно укладеного договору лізингу лізингодавець (відповідач) передає позивачу в користування автомобіль, а позивач як лізингоодержувач сплачую за нього передбачені договором платежі. Після сплати всіх платежів та сплати розміру залишкової (викупної) вартості право власності на автомобіль переоформлюється з лізингодавця на лізингоодержувача, тобто на позивача.
У відповідності до зазначеного укладеного договору лізингу позивач здійснив всі передбачені договором платежі, а саме:
1.Адміністративний платіж 30 650,00 грн (додаткова угода від 06.01.2016р).
2.Авансовий платіж 189 672,00 грн (додаткова угода від 06.01.2016р).
3.75 000 грн погашення вартості предмету лізингу, що складає 2 895,75 дол.США (квитанція №19 від 10.02.2016р.)
4.100 000 грн - погашення вартості предмету лізингу, що складає 3 773,78 дол.США (квитанція №1 від 09.03.2016р.)
5.37 873,49 грн сума дострокового погашення, що складає 1443,19 дол.США (квитанція №16 від 21.03.2016р.)
6.3 787,38 грн штраф за дострокове погашення предмету лізингу, що складає 144,32 дол.США (квитанція №17 від 21.03.2016р.)
У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити.
В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причин неявки суду не сповістив.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно п.п. 3.3.1 ст. 3 угоди «До отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі».
Пунктом 3.3.3 ст. 3 угоди встановлено обовязок лізінгоодержувача є у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.
Згідно розділу угоди Визначення термінів : Лізінгови платежі- щомісячний платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця у строк та у розмірі відповідно даного договору та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток 3 до договору).
У відповідності до положень п. 4.7 ст. 4 угоди лізингоодержувач сплачує лізингові платежі з моменту сплати платежів, які визначені в п. 4.1 даного договору до моменту підписання акту прийому - передачі предмету лізингу.
Судом встановлено, що після підписання акту прийому- передачі предмету лізингу 28.01.2016 року платіжними дорученнями від 10.02.2016 року , 09.03.2016 року та від 21 березня 2016 року позивачем у повному обсязі була погашення вартість предмету лізингу в єквіваленті 7 636,96 доларів США, а також відсотки та комісію за 1 та 2 періоди лізингу, що підтверджується копіями платіжних доручень.
17 березня 2016 року позивач письмово, курєром Укрпошти, на адресу позивача надіслав заяву в якій він проінформував ТОВ «Лізингову компанію «Ваш авто» про своє бажання достроково погасити суму лізингу згідно положень п. 10.14 ст. 10 угоди.
21 березня 2016 року позивачем згідно положень ст.. 10 п. 10.14 угоди було самостійно сплачено штраф за дострокове погашення суми лізингу, що підтверджується квитанції від 21 березня 2016 року.
24 березня 2016 року позивачем письмово, курєром Укрпошти на адресу позивача була надіслана заява з проханням виконати умови ст.. 11 угоди та передати предмет лізингу у його власність у звязку зі виконанням позивачем умов угоди щодо сплати суми коштів за предмет лізингу .
Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.
Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.
Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.
Суд зазначає, що відповідачем як підставу для відмови від передачі предмету лізингу у власність позивача є його твердження, що згідно пункту 10.14 Договору лізингу № 001903 від 01.11.2015 року дострокове погашення лізингових платежів можливо лише у разі сплати всіх лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акту прийому передачі предмету лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення, а саме: треба доплатити 6346,17 доларів США та 632,5 доларів США штрафу, що є залишком несплачених позивачем відсотків та комісії за терміни невикористаних позивачем періодів лізингу.
Суд дослідивши зміст пункту 10.14 Договору лізингу № 001903 від 01.11.2015 року зазначає, що пункт 10.14 викладено так: «Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 (дванадцять ) календарних місяців після підписання Акту приймання-передачі Предмета Лізингу між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акту прийому-передачі предмету лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 (десяти ) відсотків від суми дострокового погашення».
Суд аналізуючи зміст вище зазначеного пункту приходить до висновку, що він не містить у собі посилання щодо сплати позивачем всіх лізингових платежів, відсотків та комісії за невикористані періоди лізингу.
Частинами 4,8 ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачі», визначено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі; споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. З, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позивачем були виконані всі вимоги договору лізингу № 001903 від 01.11.2015 року.
У відповідності до ст. 806 Цивільного кодексу України «За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі)».
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно ч. 2 п. 2. ст. 806 Цивільного кодексу України до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Сторонами в договорі лізингу (позивачем та відповідачем) досягнуто всіх суттєвих умов купівлі-продажу: предмет договору (конкретно визначений автомобіль) та його ціна (викупна вартість).
Згідно положень ст.. 11 вищезазначеного договору лізингу передбачено, що Лізингоодержувач придбаває предмет лізингу у лізингодавця за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобовязань.
У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України:
«1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною».
У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України: «Визнання права власності. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».
Враховуючи вище викладені висновки суд приходить до висновку щодо повного виконання позивачем умов угоди договору лізингу № 001903 від 01.11.2015 року та невиконання своїх зобовязань з боку відповідача, щодо передачі у власність позивачу предмету лізингу, а саме: автомобіль «FORD FIESTA» 2015 року випуску.
Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір
Керуючись ст.ст. . 10, 11, 60. 88, 209, 212 215, 224-226 ЦПК України; Законом України «Про захист прав споживачів», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати договір фінансового лізингу №001903 від 01.11.2015р. укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» виконаним ОСОБА_1 повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. ( пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя