Справа № 127/4586/15-ц Провадження № 22-ц/772/3470/2016Головуючий в суді першої інстанції Сичук М. М.
Категорія 5 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Вінницької міської ради, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про встановлення факту постійного проживання, визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва, визнання недійсним договору , -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2004 року на підставі рішення виконкому №2530 було видано свідоцтво про право власності на житло, яким встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частки.

Із зазначеним рішенням він не погоджується, оскільки з дня народження проживає в зазначеній спірній квартирі, так само має право на приватизацію, але він був позбавлений можливості використати це право.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд встановити факт його постійного проживання у спірній квартирі, визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 грудня 2004 року № 2530 в частині приватизації спірної квартири, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 14 грудня 2004 року, визнати недійсним іпотечний договір, укладений між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_3, ОСОБА_4, яким спірне житло було передано в іпотеку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 в період 13.05.1991 року по 14.12.2004 року.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.12.2004 року № 2530 в частині приватизації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житло від 14.12.2004 року, видане ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.12.2004 року № 2530.

Визнано недійсним іпотечний договір № 31.3ВН/42/101/07-С від 19.06.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. за реєстровим номером 1374.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається він народився в м. Вінниці, його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.4 т.1).

Судом встановлено, що батьки позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в шлюбі ніколи не перебували, спільного господарства не вели.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за батьком позивача ОСОБА_7 відсутні відомості про наявність нерухомого майна (а.с.192-193 т.1).

Згідно довідки ВАДР УДМС України у Вінницькій області №2/22450 батько позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07.03.2003 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. В адресному листу прибуття громадянина ОСОБА_7 відомості про наявність дитини відсутні (а.с.195 т.1).

З паспорту матері позивача ОСОБА_4 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 03.02.1988 року та знята з реєстрації місця проживання 16.12.2011 року (а.с.6 т.1), що також підтверджується довідкою МКП ЖЕК-12 від 06.03.2014 року, яка видана на ім'я ОСОБА_4, про те що в період з 03.02.1988 року по 16.12.2011 року згідно архівних даних проживала по АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

Крім того, судом встановлено, що 19.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №31.3ВН/42/І01/07-С посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ценделіною О.В. за реєстровим №1374.

Предметом іпотеки по даному договору є: квартира АДРЕСА_1, що належить відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної власності на підставі Свідоцтва на право власності на житло від 14.12.2004 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення №2530 від 14.12.2004 року, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 05.01.2005 року в реєстрову книгу №642 за №585/68499.

У відповідності до ч.3,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Враховуючи викладене, а також те, що мати позивача ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована у вищевказаній квартирі з 03.02.1988 року, то і місцем проживання її малолітнього сина, позивача ОСОБА_2, була квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до індивідуальної карти дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, він обліковується за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 1991 року і в подальшому отримував запобіжні профілактичні щеплення та проходив медичний огляд (а.с.9-10 т.1).

З довідки «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №18 Вінницької міської ради» №483 від 24.12.2013 року встановлено, що з 2005 по 2010 рік позивач ОСОБА_2 навчався у закладі та згідно записів алфавітної книги проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8 т.1).

Згідно довідки паспортного відділу МКП ЖЕК №12 №8792 від 19.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований в даній квартирі з 24.12.2008 року (а.с.190 т.1).

Як вбачається з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30.08.2012 року отримує медичне обслуговування в ЦПМСД №2, в зв'язку з тим, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно копії акту складеного 03.01.2014 року комісією ЖЕК №12, затвердженого начальником МКП ЖЕК №12, сусіди, а саме, з квартир №67, 45, 48 того ж будинку підтверджують, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 з дня народження (а.с.54е т.1).

З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_2 фактично проживав у спірній квартирі.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.12.2004 року №2530 вирішено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63,4 кв.м., при нормі 52,0 кв.м., передається у приватну власність ОСОБА_3, склад сім'ї 2 особи в т.ч. дружина (п.1.141 Рішення) (а.с.112-114 т.1).

14.12.2004 року виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення виконкому від 14.12.2004 року №2530 було видано Свідоцтво про право власності на житло, в якому встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частки (а.с.3 т.1).

Відповідно до ч.1,2 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України - правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1,2 ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Враховуючи, що позивач проживав до чотирнадцяти років із матір'ю, а після чотирнадцяти, своїм волевиявленням визначив і подальше проживання із матір'ю, що підтверджується наданими доказами, тому фактично користувався відповідним житлом, як член сім'ї наймача квартири, а звідси випливає, що мав право на приватизацію квартири в розмірі 1/3 частки.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 проживав у вищезазначеній квартирі на час приватизації, тому його мало б бути залучено до приватизації, як члена сім'ї наймача квартири, чого відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зроблено не було.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що право позивача на приватизацію квартири в розмірі 1/3 частки порушено.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У даній справі виконавчим комітетом Вінницької міської ради та ПАТ «Дельта Банк» заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття.

З огляду на зазначене та враховуючи вказані норми цивільного законодавства, перебіг позовної давності закінчився 13 травня 2012 року. Станом на вказану дату відсутній пред'явлений позов про встановлення факту постійного проживання, визнання приватизації незаконною та визнання іпотечного договору недійсним.

З правової позиції, зробленої Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі за № 6-2469цс16 слідує, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради спростував доказ позивача про дату, коли він дізнався про порушене право. Позивач не надав достовірного доказу, який би вказав на дату отримання відомостей про порушені права та інтереси, а відтак за наявності поданих заяв про застосування строків позовної давності суд мав би відобразити в рішенні момент з якого почався відлік строку звернення за захистом порушеного права до суду. Таких дій суд не зробив, тому рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, що є прямим порушенням норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Вінницької міської ради, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про встановлення факту постійного проживання, визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва, визнання недійсним договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.