Справа № 442/3922/14 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/3689/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі-ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №E/V3637/1, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому перейменованим на ПАТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_5, в розмірі 68326,61 доларів США, з якої станом на 16.05.2013 року: 29563,00 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 23967,58 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 1260,72 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 10251,86 доларів США пеня за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором; 31,29 доларів США штраф (фіксована частина); 3252,16 доларів США штраф (процентна складова), виконання зобовязань за яким було забезпечено порукою ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на підставі укладених банком з кожним із них договорів поруки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зобовязання за кредитним договором банк виконав, надавши відповідачу ОСОБА_8 кредит у розмірі 50000 доларів США, однак, позичальник своїх зобовязань за кредитним договором по поверненню кредиту у встановленому договором порядку та строки належним чином не виконав, що є підставою для стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій з відповідачів, як із солідарних боржників, в примусовому порядку, оскільки письмові вимоги про повернення відповідачами заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку залишились без виконання.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду в оскаржив позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що, укладаючи договір, позичальник засвідчив свою обізнаність із запропонованими умовами, не ставив під сумнів справедливість та розумність умов договору, його волевиявлення було вільним і жодних застережень при підписанні договору він не зазначив. На думку апелянта, суд не проаналізував розрахунку заборгованості, в якому міститься весь механізм нарахування суми боргу, та не дав належної оцінки меморіальному ордеру №В0915GGGZН від 15.09.2011 року на підтвердження реалізації переданого на реалізацію автомобіля та зарахування вирученої суми в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Апелянт зазначає, що висновки суду про відмову у задоволенні вимог банку є необґрунтованими, оскільки наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором не було спростовано протилежною стороною і контррозрахунок ними не надано.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 жодного разу не зявились, хоча про час та місце розгляду у всі судові засідання, в тому числі й останнє, повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.175, 179, 188-190, 229-231), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в особі керуючого Бориславським відділенням Західного ГРУ ПриватБанку, (кредитодавцем) та відповідачем ОСОБА_8 (позичальником) було укладено кредитну угоду №E/V 3637 (а.с.18-21) та, в рамках цієї угоди, договір про видачу траншу E/V 3637/1 (а.с.22-25), відповідно до умов яких (п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5, 4.7 угоди, п.п.1.2, 1.3, 1.4, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5, 4.7 договору), позичальнику надано одним траншем кредит на споживчі потреби в сумі 50000 доларів США на строк до 12.03.2013 року зі сплатою 16% річних (а при порушенні зобовязань по погашенню кредиту 32% від суми залишку непогашеної заборгованості) за користування кредитними коштами та винагороди за ведення кредитної справи в розмірі 0,5% від суми траншу, шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до договору).

За порушення позичальником зобовязань по поверненню кредитних коштів передбачена відповідальність у виді пені та штрафу (розділ 6 угоди).

З наданих позивачем договорів поруки встановлено, що виконання зобовязань за кредитним договором (угодою) забезпечено порукою ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на підставі укладених банком з кожним із них договорів поруки від 12.03.2008 року та 19.12.2008 року (а.с.28-30).

При цьому, на відміну від інших двох договорів поруки, лише договором поруки, укладеним між банком, позичальником ОСОБА_5 та поручителем ОСОБА_3 12.03.2008 року, передбачено, що при неможливості виконання боржником своїх зобовязань згідно кредитної угоди в повному обсязі, поручитель ОСОБА_3 відповідає перед кредитором наступним майном, належним їй на праві власності: автомобіль Mercedes-Benz 1843LS, реєстраційний номер НОМЕР_1, та н/ причіп Krone SDP 24, реєстраційний номер 12477ТН , на суму 282800 грн. (56000 доларів США) (п.2 договору).

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у вказаному вище розмірі (а.с.26, 27), чого не заперечує сам позичальник.

Однак, позичальник належним чином не виконував своїх обовязків по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.7- 11), станом на 16.05.2013 року за позичальником облікується заборгованість в розмірі 68326,61 доларів США, з якої: 29563,00 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 23967,58 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 1260,72 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 10251,86 доларів США пеня за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором; 31,29 доларів США штраф (фіксована частина); 3252,16 доларів США штраф (процентна складова).

03.05.2014 року позивач надіслав відповідачам письмову вимогу від 12.04.2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором на адресу, зазначену в договорі, рекомендованим листом (а.с.13-17), яка залишилась без виконання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що на виконання умов договору поруки, укладеного з поручителем ОСОБА_3, зазначене в договорі майно (транспортні засоби) були передані банку для реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому позивач вже реалізував захист свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу майна поручителя ОСОБА_3 і доказів про наявність заборгованості з урахуванням суми відчуженого майна поручителя не надав, а тому правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку немає.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки судом неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті справи.

З письмових доказів, на які позивач посилався в суді першої інстанції, а також із письмових доказів, витребуваних апеляційним судом в позивача, встановлено, що у звязку з допущенням позичальником ОСОБА_5 прострочення виконання зобовязань по поверненню кредитних коштів за вказаним вище кредитним договором, останній добровільно передав, а уповноважений працівник банку ОСОБА_9 прийняв заставне майно, власником якого була майновий поручитель ОСОБА_3 і яким забезпечено виконання зобовязань позичальника за кредитним договором відповідно до договору поруки від 12.03.2008 року, укладеного з поручителем ОСОБА_3, а саме : автомобіль Mercedes-Benz 1843LS, реєстраційний номер НОМЕР_1, та н/ причіп Krone SDP 24, реєстраційний номер 12477ТН, що підтверджується актами приймання-передачі транспортних засобів від 28.05.2009 року (а.с.100, 193, 194).

22.06.2009 року ОСОБА_3 оформила нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила, зокрема, зазначеного в акті директора ПриватБанку ОСОБА_9 на розпорядження названим вище транспортним засобом - н/причіпом Krone SDP 24, реєстраційний номер 12477ТН (а.с.101), з правом одержувати належні їй від реалізації транспортного засобу грошові суми.

Ціну продажу вказаних вище транспортних засобів було визначено на підставі звітів про експертну оцінку транспортних засобів, складених 01 та 07 липня 2009 року, згідно з якими, ринкова вартість автомобіль Mercedes-Benz 1843LS становила 142000 грн., а н/ причіп Krone SDP 24 52000 грн. (а.с.195-211).

Самих договорів купівлі-продажу транспортних засобів позивач на вимогу апеляційного суду не надав, посилаючись на те, що ці договори не знайдено, однак, представник відповідача ОСОБА_3 підтвердив письмовим доказом (а.с.232) ту обставину, що названі вище транспортні засоби 17.09.2009 року було знято з обліку для реалізації.

Таким чином, обидві сторони визнають той факт, що належні на праві власності поручителю ОСОБА_3 транспортні засоби, які зазначені в договорі поруки від 12.03.2008 року, були передані банку для їх реалізації в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором.

В письмових поясненнях представника позивача (а.с.191-192) зазначено, що автомобіль Mercedes-Benz 1843LS було реалізовано у 2009 році за ціною 143024,94 грн., з яких на погашення кредиту надійшло 140225,91 грн., що еквівалентно 17495,87 доларів США, за зняття з обліку та перереєстрацію транспортного засобу сплачено банком 27799,03 грн., що підтверджується випискою по рахунку за 05.11.2009 року (а.с.212), меморіальними ордерами від 05.11.2009 року (а.с. 138-142, 185-188, 213-216) та платіжними дорученнями (а.с.102-104), а також відображено в розрахунку заборгованості, згідно з яким, станом на 19.10.2009 року, поточна заборгованість за тілом кредиту 38866,57 доларів США, прострочена заборгованість по тілу 4734,19 доларів США, а станом на 05.11.2009 року поточна заборгованість по тілу кредиту становить 31077,34 доларів США, а прострочена заборгованість по тілу 00 доларів США (прострочена заборгованість по тілу кредиту при відсутності в розрахунку платежів по погашенню кредиту зявилася лише станом на 17.09.2010 року в розмірі 641,09 доларів США при поточній заборгованості по тілу кредиту 30436,25 доларів США), 05.11.2009 року сплачено заборгованість по процентах 4395,80 доларів США, а також по пені та комісії (а.с.8).

В письмових поясненнях представника позивача (а.с.191-192) зазначено, що н/причіп Krone SDP 24 було реалізовано у 2011 році за ціною 24349,95 грн., що еквівалентно 3028,48 доларів США, і вказана сума поступила на погашення заборгованості 15.09.2011 року, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.217-218), квитанцією від 14.09.2011 року (а.с.219), довідкою-рахунком від 16.09.2011 року (а.с.220), меморіальними ордерами (а.с.136-137) та відображено в наданому банком розрахунку заборгованості (а.с.9), згідно з яким, на погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10424,64 доларів США 15.09.2011 року надійшло 1514,24 доларів США, а на погашення заборгованості по пені в розмірі 2150,26 доларів США - 1514,24 доларів США, що сумарно становить 3028,48 доларів США.

Отже, з урахуванням наданих позивачем письмових доказів та наведеного вище аналізу розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає доведеним той факт, що транспортні засоби були реалізовані для погашення заборгованості відповідача ОСОБА_5 за кредитним договором, однак, отримана від реалізації сума не погасила всю заборгованість позичальника перед банком.

При цьому, колегія суддів також враховує й ту обставину, що на виконання встановленого статтею 60 ЦПК України процесуального обовязку стороною відповідача не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодного доказу на спростування наведених вище обставин справи, а також доказів на підтвердження повного виконання перед банком зобовязань за кредитним договором, в тому числі, з урахуванням реалізації рухомого майна.

Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у вказаному вище розмірі відповідає вимогам закону (ст.ст.526, 530, 533, 549-551 ЦК України), умовам договору і є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК).

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми визначає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст.554 ЦК) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Таким чином, законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, проте, в цьому випадку норма ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин, кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, в даному випадку норма ч.3 ст.554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки. Солідарна відповідальність поручителя з позичальником в такому випадку має місце за кожним договором поруки окремо.

За таких обставин, вказану суму заборгованості за кредитним договором у користь позивача слід стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6 на підставі договору поруки №1 від 12.03.2008 року (а.с.28), і солідарно з позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_7 на підставі договору поруки №2 від 19.12.2008 року (а.с.30).

Підстав для висновку про припинення поруки поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 немає, оскільки відповідно до пункту 12 договорів поруки, порука за цими договорами припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки за умовами договору поруки від 12.03.2008 року (а.с.29) поручитель ОСОБА_3 відповідає за зобовязаннями позичальника лише зазначеним в договорі поруки рухомим майном транспортними засобами, які вже реалізовані банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням ст.88 ЦПК України та задоволених вимог позивача, понесенні ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3654 грн. (а.с.46) та апеляційної скарги в розмірі 4019 грн. 40 коп. (а.с.163), що сумарно становить 7673 грн. 40 коп., підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках по 2557 грн. 80 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1, 3, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №E/V3637/1 від 12.03.2008 року у розмірі 68326 (шістдесят вісім тисяч триста двадцять шість) доларів США 61 (шістдесят один) цент.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 2557 (дві тисячі пятсот пятдесят сім) гривень 80 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_10