АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №619/1252/16-ц Головуючий І інстанції Кононихіна Н.Ю.
Провадження №22ц/790/4986/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: сімейні
Р І Ш Е Н Н Я
13 вересня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - Кіпенка І.С.,
суддів - Хорошевського О.М., Шаповал Н.М.,
за участі секретаря - Брулевича В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дергачівського району про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
в с т а н о в и л а:
01 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїзду за межі території України без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, один раз в період з 01 липня 2016 року по 01 вересень 2016 року до Російської Федерації та Республіки Грузії у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; надання дозволу ОСОБА_3 без згоди батька дитини ОСОБА_2 виготовити проїзний документ для виїзду дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України; стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 551 грн. 20 коп.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.
Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції проти задоволення позову заперечували.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, просив розглядати справу за його відсутності та винести рішення на розсуд суду.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Дергачівського району про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька за межі України задоволено.

Надано дозвіл малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі території України без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, один раз в період з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2016 року до Російської Федерації та Республіки Грузії у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надано дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, виготовити проїзний документ для виїзду дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в період з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2016 року до Російської Федерації та Республіки Грузії у супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішення ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

ОСОБА_2 зазначає, що він не заперечує проти того, щоб дитина виїжджала на відпочинок за кордон, у випадку звернення до нього колишньої дружини, однак, при цьому бажає знати термін перебування сина за кордоном та державу в якій він буде знаходитись. Він ніколи не відмовляв ОСОБА_3 у наданні дозволу на виїзд дитини, та не чинив жодних перешкод у цьому. Також, посилається на те, що діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення саме на тимчасовий виїзд дитини, а не на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька не позбавленого батьківських прав, із зазначенням держави прямування та часового проміжку перебування у відповідній державі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.120-122).

Проте, в судове засідання сторони не зявились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому, не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Відповідно до довідки №1442 від 04 серпня 2016 року Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрована за адресою вул. Лесі Українки 66, смт Козача Лопань, однак, за місцем своєї реєстрації не проживає.

Відповідно до довідки №235/04-08/2016 від 12 вересня 2016 року Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №68 Харківської міської ради Харківської області, учень ОСОБА_4 з 01 вересня по 12 вересня 2016 року не відвідував заняття в школі. Згідно інформації, яку надала мати, ОСОБА_3, в телефонному режимі, дитина знаходить з нею, але додаткову інформацію вона повідомить пізніше, під час візиту до школи.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.п.3,4, ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, що виїзд дитини за кордон пов'язаний саме із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, а також, відсутності належних та допустимих доказів того, що порушується чи обмежується право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини.

Однак, із вказаними висновками в цілому погодитися не можна виходячи з наступного.

Як встановлено судовим рішенням та підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_3 з 23 серпня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.14).

Від спільного подружнього життя мають спільну дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво 1-ВЛ №179125 видане Козачолопанською селищною радою Дергачівського району Харківської області від 11 листопада 2009 року, а.с.11).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також, про відсутність обставин, що обмежують, відповідно до цього Закону, право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановленого, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Так, відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що надання за рішенням суду дозволу про виїзд дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ст.27 ЦПК України надає право особам, які беруть участь у справі, та зобов'язує їх подавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Статтею 10 ЦПК України передбачено цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, а суд має сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Позивач ОСОБА_3 не надала доказів які б беззаперечно підтверджували звернення до батька дитини з приводу надання дозволу на виїзд сина за кордон. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у суду були відсутні правові підстави для задоволення позову про надання дозволу виїзду дитини за кордон без зазначення конкретної держави прямування та чітко встановленого часового проміжку перебування у цій державі.

Таким чином, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 червня 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді: О.М. Хорошевський

ОСОБА_5