АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради про визначення порядку участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення порядку участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в період з 26 березня 2011 року по 26 березня 2014 року він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, а саме з липня 2015 року відповідач перешкоджає йому приймати участь у вихованні його доньки, Тому він звернувся з позовом про визначення порядку його участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4, шляхом надання йому можливості на побачення з нею за його місцем мешкання, без присутності матері, щотижня, з 16.00 години п'ятниці до 20.00 години суботи, а також побачення за його місцем знаходження без присутності матері щороку протягом другого тижня січня та протягом третього та четвертого тижня липня.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2016 року позов задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, систематичні побачення із донькою, а саме кожної суботи з 10.00 години до 14.00 години в присутності матері дитини.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також порушення його прав щодо порядку участі у вихованні дитини.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

Задовольняючи частково позов суд посилався на вимоги ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.147, ч. 1 ст. 151, ст.153, 157-159 СК України.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони в період з 26 березня 2011 року по 26 березня 2014 рік перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.13-14/, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 /а.с. 12/.

З липня 2015 року відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з його донькою, даний факт в судовому засіданні підтвердила й сама відповідач.

Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради 16 січня 2016 року було надано висновок, в зв'язку з тим що батьки не дійшли згоди щодо конкретного часу та періоду для спілкування батьку з дитиною просили вирішити дане питання на розсуд суду, не порушуючи прав дитини.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

ОСОБА_3 не заперечує факт її перешкоджання позивачу у спілкуванні з його донькою, при цьому, у даній справі, виключення будь-якого спілкування батька з дитиною не буде сприяти відновленню їх емоційного контакту, унеможливить їх подальше спілкування та не буде сприяти належному формуванню позитивних стосунків між батьком та донькою та її повноцінному вихованню.

Як вбачається з матеріалів справи й не заперечується сторонами, між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_2 регулярно спілкуватись з дитиною, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Виходячи із рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, встановлених обставин, які свідчать про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, враховуючи, що у позивача з малолітньою донькою ОСОБА_4 не налагоджений контакт, що на теперішній час вона не в повній мірі сприймає опіку позивача як батька, що підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_3, враховуючи інтереси дитини, суд вважає за можливе визначити порядок участі батька у вихованні доньки ОСОБА_4 у вигляді систематичних побачень, а саме кожної суботи з 10.00 години до 14.00 години в присутності матері ОСОБА_3.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі, та зроблені із порушенням норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений нормами СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності, може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі - Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Це підтверджується і роз'ясненнями, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав".

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не заперечувала проти задоволення позову, стосовно побачень батька з їх малолітньою донькою, але наполягала, на проведенні побачень в обов'язковій її присутності, оскільки доньці лише чотири роки та вона дуже мало спілкувалася зі своїм батьком. Відповідач також зазначала у своїх запереченнях про те, що позивач не цікавиться життям дитини, її характером та звичками, а позивач своїми діями прививає дитині вільний образ життя та стосунків, що суперечить поняттям сім'ї та родини (а.с.41-43).

Але ці доводи відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, не тільки щодо негативної поведінки батька, але і щодо негативного впливу батька на поведінку, погляди та інтереси дитини. Відповідач в порушення вимог ст.57-60, 61,64 ЦПК України не надала доказів на спростування вимог і доводів позивача, а лише безпідставно заперечувала про негативні наслідки спілкування батька із малолітньою дитиною без присутності матері.

Виконавчим комітетом Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради 16 січня 2016 року було надано висновок, відповідно до якого: зі слів обох батьків між дитиною та батьком добрі стосунки, дівчинка має позитивне відношення до батька, не боїться його. У зв'язку із тим, що батьки не дійшли згоди щодо конкретного часу та періоду для спілкування батька з дитиною, орган опіки і піклування просив вирішити дане питання на розсуд суду, не порушуючи прав дитини (а.с.69).

Оскільки цим висновком не визначено порядку спілкування батька із дитиною, не встановлено перешкод для такого спілкування, а також зазначено про добрі стосунки батька із дитиною, суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, суд враховує вік дитини, взаємовідносини сторін, та вважає за можливе визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання йому можливості на побачення із нею за його місцем мешкання, без присутності матері ОСОБА_3, щотижня, із 16.00 години п'ятниці до 18.00 години суботи, а також побачення за його місцем знаходження без присутності матері, щороку протягом другого тижня січня та протягом третього та четвертого тижня липня.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення, та часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання йому можливості на побачення із нею за його місцем мешкання, без присутності матері дитини, щотижня, з 16.00 години п'ятниці до 18.00 години суботи, а також побачення за його місцем знаходження без присутності матері дитини, щороку протягом другого тижня січня та протягом третього та четвертого тижня липня, без присутності матері дитини - ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: