Справа № 450/99/15 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/4049/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретаря Іванової О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 04 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 та перебував під його керуванням, який на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У результаті ДТП ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження і ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не приходячи до свідомості, померла, а ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Загибла ОСОБА_8 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована ПрАТ «СК «Провідна», яке в повному обсязі не відшкодувало шкоду, завдану смертю потерпілої, позивачі, з урахуванням уточнень позовних вимог, просили стягнути зі страховика: на користь ОСОБА_4, який знаходився на утриманні померлої ОСОБА_8, завдану шкоду в розмірі 66 733 грн. 79 коп.; на користь ОСОБА_3 завдану шкоду в розмірі 15 263 грн. 68 коп., а також інфляційні збитки і три відсотки річних на загальну суму 2 182 грн. 68 коп.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 заподіяну шкоду у розмірі 66733 грн. 79 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 заподіяну шкоду у розмірі 15 263 грн. 68 коп.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три процента річних від простроченої суми у розмірі 2 182 грн. 68 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» покликається на те, що ОСОБА_3 не має права на відшкодування шкоди, завданої здоров»ю ОСОБА_8, ні як спадкоємець, оскільки такі витрати не входять до складу спадщини, ні як особа, яка понесла витрати на її лікування, відтак задовольняючи позов в цій частині суд допустив порушення вимог ст.ст. 1216, 1219 ЦК України.

Що стосується відшкодування шкоди у зв»язку із втратою годувальника, виплата такого страхового відшкодування страховиком проводилася рівними частинами до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

30.12.2014 року СК «Провідна» перерахувала позивачу ОСОБА_3 на користь неповнолітнього ОСОБА_4 страхову виплату в розмірі 3386,53 грн. за період травень 2014 року - січень 2015 року.

В уточненій позовній заяві позивачі зазначали, що вони погоджуються з розрахунками відповідача, однак бажають, щоб сума відшкодування утриманцю померлої була закріплена рішенням суду.

Однак, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги неповнолітнього ОСОБА_4, незважаючи на відсутність порушених чи оспорюваних прав позивача, за умови відсутності заборгованості з виконання зобов»язання відповідачем, порушив вимоги процесуального та матеріального права, у зв»язку з чим таке рішення підлягає скасуванню.

Просить суд скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_11 на підтримку доводів скарги, наданих в судовому засіданні 22.11.2016 року, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що страховик не повністю відшкодував шкоду, завдану позивачу і малолітній дитині смертю ОСОБА_8, зазначивши при цьому, що граничний розмір цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу щодо відшкодування на одного потерпілого шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, складає 100 тис. грн., однак страховиком виплачено лише 14 616 грн.

Судом встановлено, що 04 грудня 2013 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 та перебував під керуванням ОСОБА_9, який на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У результаті ДТП ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження і ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не приходячи до свідомості померла, а ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Загибла ОСОБА_8 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року, що набрав законної сили, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ «СК «Провідна»

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В свою чергу, відповідно до ст. 23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності

потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4, посилався на те, що страхова компанія в повному обсязі не відшкодувала шкоду, пов'язану зі смертю потерпілої.

Зокрема, позивачі визначили розмір шкоди, пов»язаної із лікуванням в сумі 67428,84 грн., яка складається з витрат на ліки та лікарські засоби, що підтверджується відповідними чеками та призначеннями.

Крім цього, позивачі вважали, що страховик має виплатити дитині загиблої ОСОБА_4 43848 грн. (36 мінімальних заробітних плат).

Шкоду, пов»язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілою, позивачі визначили 5942,50 грн., а враховуючи виплачену суму 3386,53 грн., залишок складає 2555,97 грн.

Враховуючи розмір максимальної виплати 100000 грн., належну виплату утриманцю 43848 грн., виплату моральної шкоди 14616 грн., відповідно до вимог позивачів відшкодуванню підлягає 38149,47 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів відповідача про те, що ОСОБА_3 не є спадкоємцем ОСОБА_8 в частині права на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, з огляду на п. 3 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, яким встановлено, що до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відтак, розмір шкоди, пов»язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілою, який складає 5942,50 грн., не підлягає стягненню з відповідача в користь позивачів, оскільки право на відшкодування такої виплати нерозривно пов»язане з особою спадкодавця та не входить до складу спадщини.

В свою чергу, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (ч. 1 ст. 1200 ЦК України).

Згідно з п. 27.2 зазначеного Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Особам, визначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач зазначив про згоду з розрахунками страховика, проте бажав, щоб ця сума була закріплена у рішенні суду, при цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що права позивача ОСОБА_4 у частині проведеного відповідачем розрахунку страхового відшкодування з травня 2014 року по січень 2015 року не порушені, відтак спір у вказаних правовідносинах відсутній, відповідно в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування шкоди, пов»язаної із лікуванням ОСОБА_8 в сумі 67428,84 грн., яка складається з витрат на ліки та лікарські засоби, такі витрати на лікування підтверджуються відповідними чеками та призначеннями, відтак, в силу приписів 23 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в користь позивача ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілого, який в подальшому від отриманих трав помер.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15.

Разом з тим, враховуючи граничний розмір страхової виплати, передбаченої в договорі страхування цивільно-правової відповідальності винуватця ДТП 100000 грн., розмір страхової виплати дитині ОСОБА_4 на відшкодування шкоди як утриманцю померлої 70120,32 грн., яка сторонами не оспорюється, а також розмір виплаченого відшкодування моральної шкоди 14616 грн., залишок суми 15263,68 грн. необхідно стягнути із ПрАТ «СК «Провідна» в користь позивача ОСОБА_3 як відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби.

Також, згідно із роз»ясненнями, наведеним у п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу страхувальника зобов»язаний сплатити йому суму страхової виплати з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З наведених підстав, підлягають до задоволення вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача 2030 грн. 04 коп. інфляційних втрат та 152 грн. 64 коп. три відсотки річних, розрахунок яких надано у позовній заяві.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, відтак стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 15263,68 грн. відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби, а також 2030 грн. 04 коп. інфляційних втрат, 152 грн. 64 коп. три відсотки річних . У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_3 15263 грн. 68 коп. відшкодування витрат на ліки та лікарські засоби, а також 2030 грн. 04 коп. інфляційних втрат, 152 грн. 64 коп. три відсотки річних, а загалом 17446 (сімнадцять тисяч чотириста сорок шість) грн. 36 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота