Справа № 128/3093/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі: Шеванюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Стрижавський карєр» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувсь до Приватного Акціонерного Товариства «Стрижавський карєр» про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що з 06.02.2012 року він працював на ВАТ «Стрижавський кар'єр» сторожем в відділі охорони. 25.04.2012 року було перейменовано ВАТ «Стрижавський кар'єр» на приватне акціонерне товариства «Стрижавський кар'єр». 30.06.2016 року на підставі наказу №29-к від 30.06.2016 року його було звільнено по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. За період його роботи, відповідач заробітну плату виплачував регулярно, однак з серпня 2015 року позивач заробітну плату не отримував і на момент мого звільнення заробітна плата йому не була виплачена. Кожного місяця позивачу було видано розрахункові листи із зазначенням нарахованої заробітної плати, (серпень 2015 року - 2945,78грн., вересень 2015 року - 2224,95грн., жовтень 2015 року - 2624,58грн., листопад 2015 року -2249,04грн., грудень 2015 року - 2419,46грн., січень 2016 року - 2972,86грн., лютий 2016 року - 2592,21грн., березень 2016 року - 2743,67грн., квітень 2016 року - 2707,21грн., травень 2016 року - 3366,92грн., за червень з урахуванням нарахованої, але не виплаченої відпустки тривалістю 32 дні - 5744,73грн.), що становить 32 591,41 гривень. 24.12.2015 року на рахунок позивача в УкрСиббанк було перераховано 1000 грн. за серпень 2015 року, решту заробітної плати та нарахованої, але не виплаченої відпустки тривалістю 32 дні в розмірі 31 591,41грн., станом на момент подання позовної заяви, відповідач не виплатив ОСОБА_1 При усному зверненні до відповідача з проханням виплати заборгованість по заробітній платі, останній вказав, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватися із ним по вищезазначеній заборгованості, що й створює заборгованість по сьогоднішній день.

В звязку із виниклими обставинами позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в розмірі зменшених позовних вимог та в межах підстав зазначених у позові, в подальшому подав заяву, якою просив закінчити розгляд справи у йог відсутність.

Представник відповідача по справі ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в зменшеному розмірі з врахуванням добровільно погашеної заборгованості не заперечував, про що подав заяву, за якою також просить розгляді справи проводити у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо закінчити без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В період з 06.02.2012 року ОСОБА_1 працював на ВАТ «Стрижавський кар'єр» сторожем в відділі охорони. 25.04.2012 року було перейменовано ВАТ «Стрижавський кар'єр» на приватне акціонерне товариства «Стрижавський кар'єр», що підтверджується записами в трудовій книжці номер БТ ІІ № 0638068 (а.с.15-16).

30.06.2016 року на підставі наказу №29-к від 30.06.2016 року ОСОБА_1 було звільнено по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.15-16).

Кожного місяця ОСОБА_1 отримував розрахункові листи із зазначенням нарахованої заробітної плати, (серпень 2015 року - 2945,78грн., вересень 2015 року - 2224,95грн., жовтень 2015 року - 2624,58грн., листопад 2015 року -2249,04грн., грудень 2015 року - 2419,46грн., січень 2016 року - 2972,86грн., лютий 2016 року - 2592,21грн., березень 2016 року - 2743,67грн., квітень 2016 року - 2707,21грн., травень 2016 року - 3366,92грн., за червень з урахуванням нарахованої, але не виплаченої відпустки тривалістю 32 дні - 5744,73грн.), що становить 32 591,41 гривень, 24.12.2015 року на рахунок позивача в УкрСиббанк було перераховано 1000 грн. за серпень 2015 року, решту заробітної плати та нарахованої, але не виплаченої відпустки тривалістю 32 дні в розмірі 31 591,41грн. (а.с.4-14).

Відповідно до довідки про доходи виданої ПрАТ «Стрижавський карєр» по гр. ОСОБА_1, заборгованість по невиплаченій заробітній платі в період 01.09.2015 року по 30.06.2016 року складає 29 645,53 грн. (а.с.39).

Як вбачається з копії платіжної відомості № СК -0000012 за вересень 2015 року на ПрАТ «Стрижавський карєр», заробітна плата гр. ОСОБА_1 отримана не була (а.с.40).

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст.24 Закону України "Про оплату праці" та ст.115 КЗпП України.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 625 ЦКУ, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А І групи, що як встановлено судом відповідачем при звільненні позивача проведено не було. Дана обставина не заперечується обома сторонами і в силу ст. 61 ЦПК України доказування не потребує.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до розрахункового листа за червень 2016 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустки тривалістю 32 дня в розмірі 5744,73грн., яку відповідачем ОСОБА_1 не було виплачено.

На теперішній час з врахуванням добровільно відшкодованої заборгованості по зарплаті заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку складає загальну суму 24 796, 10 грн.

Таким чином, при звільнені ОСОБА_1 з посади сторожа відділу охорони у ПАТ «Стрижавський кар'єр», з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі та за невикористану відпустку тривалістю 32 дні, що є прямим порушенням Конституції України, КЗпП України. Також, зазначення обставини, щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі, не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені мені в обов'язковому порядку

Відповідно до п.2 ст.367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заборгованість по заробітній платі та компенсацію невикористаної відпустки є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 47,83,115,116,117 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 158, 174, 197, 212 215, 367 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Стрижавський карєр», код за , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі та компенсацію невикористаної відпустки в сумі 24 796,10 грн.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Стрижавський карєр», код за , на користь держави судовий збір в загальній сумі 551,20 грн.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині сплати заробітній плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Ганкіна