Номер провадження: 22-ц/785/3274/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Вадовська Л.М., Колесніков Г.Я..

при секретарі Лопотан В.І.

у відкритому судовому засіданні у присутності: представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, , яка є головою комісії з реорганізації комунальної установи « Цент соціально психологічної реабілітації дітей», ОСОБА_2, треті особи, ОСОБА_3, його представник, представник Одеської міської ради, розглянула апеляційну скаргу начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради, на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 22.07.2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до КУ « Центр соціально психологічної реабілітації дітей», третя особа: ОСОБА_3, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання звільнння за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, зобовязння відповідача внести запис в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за зас вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, стягнення судових витрат, зобовязати відповідача сплатити необхідні внески за весь час вимушеного прогулу до пенсійного фонду, -

ВСТАНОВИЛА:

06.10.2008р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеса до відповідача, Комунальної установи «Центр соціально психологічної рабілітації дітей» (надалі Центр) з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог прозивач посилався на те, що з січня 2008р. працював на посаді інструктора з праці Центру, наказом директора Центру №58-К від 15.09.2008р. його звільнили з посади інструктора з праці по п.3 ст.41 КЗпП України за вчинення аморального проступку несумісного з продовженням данної роботи. Позвач вважає, що при його звільнені порушені вимоги трудового законодавства, просив про задоволення позову.

Відповідач позов не визнав. В матеріалах справи є письмові заперечення на заявлений позов (а.с.38-40, 244-255, т1).

На підставі ухвали судді першої інстанції від 29.06.2010р. змінено головуючого суддю, справа передана на розгляд іншого судді (а.с.197, т 2).

За заявою позивача до участі у справі як третя особа залучений ОСОБА_3, директор Центру, який підписав наказ про звільнення позивача(а.с.86,т3).

Ухвалою суду першої інстанції від 11.12.2013р. позовна заява ОСОБА_2 до Центру про скасування наказу про звільтнення, поновлення на роботі, стягнення середнього зарорбітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди залишена без розгляду (а.с.312, т.3).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.03.2014р. за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвала суду першої інстанції від 11.12.2013р. про залишення позову без розгляду скасована, матеріали повернуті на новий розгляд до того ж суду першої інстанції (а.с.26-28,т.4).

Апеляційним судом Одеської області були постановлені окреми ухвали на адресу голови Малиновського районного суду м. Одеса і керівника апарату вказаного суду (а.с 20-21, 22-23,т.4).

Після повернення матеріалів справи позивач ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, просив:

скасувати наказ №53-К від 15.09.2008р. про його звільнення по п.3 ст.41 КЗпП України та визнати звільнення позивача посади інструктора з праці Центру за власним бажанням відповідно до письмової заяви, внести в трудову книжку позивача відповідний запис;

зобовязати відповідача або його правонаступника виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за зас вимушеного прогулу, починаючи з 16.08.2008р. по день ухвалення судового рішення, з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних, що складає 146462,60грн;

стягнути з відповідачав або його правонаступника судові витрати в сумі 2378,00грн.(правова допомога, експертиза, послуги Банку, оплата перекладу, послуги за роздрукування тексту стороні відповідача, третій особі);

зобовязати Центр або його правонаступника сплатити відповідні внески з заробітних плат кожного місяця, з урахуванням середнього заробітку 1342,46грн. за весь час вимушеного прогулу, з 16.09.21008р. по день винесення судом рішення до Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі с. Одеса (а.с.41-48т.4).

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 відповідач не визнав.

Рішенням суду першої інстанції від 22.07.2014 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визнав звільнення ОСОБА_2 на підставі наказу №58 -К від 15.09.2008р. незаконним. Поновив ОСОБА_2 на посаді у КУ « Центр соціально психологічної реабілітації дітей». Скасував наказ №58-К від 15.09.2008р., визнав звільнення ОСОБА_2 з посади інструктора праці Центру за власним бажанням згідно письмової заяви ОСОБА_2 ( ст. 38 КЗпП України), зобовязав КУ «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей» зробити відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_2

Стягнуто з Центру на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 146 462, 60 грн. сплативши страхові внески до Управління ПФУ в Малиновському районі м. Одеси та податки за період з 16.09.2008р. по 22.07.2014р.

Стягнуто з Центру на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2378,00грн.

В решті позову відмовлено (а.с. 138-144,т.4).

01.03.2016р. з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 22.07.2014р. звернувся начальник служби у Справах дітей Одеської міської ради, подана заява про новолення процесуального строку, який пропущений з поважних причин.

В заяві зазначено, що Рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015р. №6264-VI « Про зміни в системі дитячих спеціалізованих закладів соціальної спрямованості до міської ради та реорганізацію комунальної установи «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» було прийнято рішення припинити комунальну установу « Центр соціально психологічної реабілітації дітей», розташовану за адресою: 65059, м. Одеса, вул. Краснова, 3В, шляхом реорганізації через приєднання до комунальної установи « Центр соціально психологічної реабілітації дітей» Одеської міської ради Одеської області», розташований за адресою: 65080, м. Одеса, вул. Валентини Терешкової, 12-а. КУ «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» припинила свою діяльність 16.04.2015р. Створено комісію з реорганізації КУ « Центр соціально психологічної реабілітації дітей». Апелянт, начальник служби у справах дітей Одеської міської ради, просить рішення місцевого суду скасувати, постановити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в позові, посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення.

Треті особи- Барбул О.П., його представник, вважають рішення незаконним, апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню. Представник Одеської міської ради апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_2 вважає рішення законним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 частково, місцевий суд виходив з того, що шляхом допиту свідків не було встановлено, що позивач скоїв аморальний проступок, який давав підставу для його звільнення по п.3ст.41 КЗпП України.

Колегія з вказаним висновком місцевого суду не погоджується.

Правовідносини, що виникли між сторнами, регулюються вимогами КЗпП України, розясненями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів».

По матеріалам справи встановлено, що 17.01.2008р. позивач ОСОБА_2 звернувся до директора КУ «Центр соціально психіологічної реабілітації дітей» ОСОБА_3 із заявою про прийняття його на роботу на посаду інструктора з праці Центру з 18.01.2008р. (а.с.61,т1).

На підставі наказу №333-К від 17.01.2008р. позивач ОСОБА_2 був прийнятий на посаду інструктора з праці Центру з 18.01.2008р. з окладом відповідно до штатного розкладу(а.с.62,т1).

На підставі наказу директора Центру ОСОБА_3 №58-К від 15.09.2008р. ОСОБА_2 інструктор з праці Центру за порушення п. 4.10 посадової інструкції погрозою фізичною розправою в адресу вихованця Центру ОСОБА_4 16.09.2008р. звільнено з посади за вчинення працівником, якій виконує виховні функції, аморального поступку несумісного з продовженням даної роботи по п.3 ст. 41 КЗпП України. Бухгалтерії призначено виплатити працівикові компенсацію за невикористану щорічну відпуску 37 календарних днів за період з 18.01.2008р. по 15.09.2008р.

В наказі зазачено, що підставою для звільнення стали: доповідна чергового режиму ОСОБА_5, доповідна вихователя ОСОБА_6, звернення дітей, витяг з протоколу зборів трудового колективу №2 від 14.08.2008р.(а.с.63). З вказаним наказом 15.09.2008р. був ознайомлений ОСОБА_2, не погодився, про що зроблена ним запис(а.с.63,т1).

Позивач ОСОБА_2 законність вказаного наказу оспорює, посилаючись на те, що підстави для звільнення за п.3ст.41 КЗпП України відсутні.

В суді першої інстанції представник відповідача, третя особа, директор Центру ОСОБА_3, вважають дії адміністравції Центру законними.

Перевіряючи доводи позивача, заперечення відповідача, третьої особи, колегія дійшла наступного висновку.

Статтею 41 КЗпП України передбачено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Пунктом 3ст.41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника може бути розірвано за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

На підставі цієї норми КЗпП України можуть бути звільнені особи як учасники педагогічного процесу, а також інші особи, до складу трудових обовязків яких входить виконання виховних функцій.

Для розірвання трудового договору по п.3 ст.41 КЗпП України необхідні наступні умови: працівник безпосередньо має виконувати виховні функції; вчинення аморального проступку; несумісність аморального проступку з продовженням роботи. За загальнми правлами аморальним проступком слід вважати винні дії чи бездіяльність, що порушують норми моралі, етики, дискредитують вихователя.

На підставі наказу №333- К від 17.01.2008р. позивач ОСОБА_2 був прийнятий на посаду інструктора з праці КУ «Центр соціально психологічної реабілітаці дітей» з 18.01.2008р. з окладом відповідно до штатного розкладу(а.с.62,т1).

В матеріалах справи є Положення комунальної установи « Центр соціально- психологічної реабілітації дітей». За загальним положенням Центр здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2004р. №87 « Про затвердження типовного положення про Центр соціально психологічної реабілітації дітей».

Центр заклад соціального захисту, створений для тривалого ( стаціонарного) перебування в ньому дітей віком від 7 до 18 років ( у виключних випавдках з 5 років), які опиналися в складних життєвих обставинах, надання їм комплексної, соціальної, психологічної, медичної, правової та інших видів допомоги (а.с.115-120,т.2).

В загальних положеннях КУ прописані Основні завдання Центру, це надання дітям комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної, правової та інших видів допомоги; проведення психолого педагогічної корекції з урахуванням індівідуальних потреб кожної дитини; створення умов для здобуття дитьми освіти, з урахуванням рівня їх підготовки, здійснення трудової адаптації дітей, з урахуванням іх інтересів і можливостей тощо.

Діяльність Центру грунтується на принципах гуманності, демократичності, поваги до особистостей.

Позивач ОСОБА_2 був прийнятий в Центр на посаду інструктора з праці. В матеріалах справи є посадова інструкція інструктора з праці з якою позивач ОСОБА_2 був ознайомлений 08.08.2008р., тобто, під час роботи в Центрі (а.с.35-37,т1). Завдання та обовязки інструктора з праці прописані в пункті 2 Посадової інструкції.

Трудові обовязки та завдання інструктора з праці направлені безпосередньо на виховання та допомогу дітям, які проходять курс реабілітації в Центрі, оскільки інструктрр з праці безпосередньо контактує з дітьми, тобто, виконує виховні функції.

13 серпня 2008р. до директора Центру ОСОБА_3 звернулися вихованці Центру: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 зі скаргою на те, що інструкторр з праці ОСОБА_2 під час проведення занять з вихованцями погрожував фізичною розправою ОСОБА_4 (а.с.52,т1).

З докладними на адресу директора Центру з цього приводу звернулися: черговий по режиму ОСОБА_5, , вихователь ОСОБА_9 Вказані працівники Центру в своїх докладних звертали увагу, що поведінка інструкторра з праці ОСОБА_2 сприяє погіршенню стосунків між дітьми різного віку ( старша група і середня), він налаштовував учнів ( вихованців) розібратися з вихованцем ОСОБА_4 При цьому вихованець ОСОБА_4 був звинувачений в тому, що внаслідок його поганої поведінки позбулися премії та доплати вихователі Центру(а.с.50-51,т1).Аналогічні заяви надійшли від практичного психолога ОСОБА_10М.(а.с.70,т1). Доповідна записка самого ОСОБА_2 з поясненнями щодо вказаної події лише підтверджує, що вихователь дозволив собі давати поради вихованцям, як розібратися з вихованцем ОСОБА_4 Доповідна записка ОСОБА_2 приєднана до матеріалів справи.

14 серпня 2008р. були проведені загальні збори КУ « Центр сорціально психологічної реабілітації дітей» де були розглянуто питання аморального проступку інструктора з праці ОСОБА_2 Вказане підтверджується Протоколом №2 загальних зборів колективу Центру від 14.08.2008р. (а.с.78-79,т1), покзаннями уповноваженого представника трудового колективу ОСОБА_11В.( докладна приєднана до матеріалів справи). За наслідками розгляду поведінки ОСОБА_2 на загальних зборах йому було оголошено « громадську догану».

Трудовий колектив на загальних зборах висловив позицію, що поступок, який скоїв позивач ОСОБА_2 є за своїм складом є «аморальним» внаслідок того, що інструктор з праці ОСОБА_2, який безпосередньо контактує з вихованцями і призваний спиияти їх вихованню, супротив налаштовував їх один проти одного, висловлював пропозицію, що необхідно розібратися «жорстко» з вихованцем ОСОБА_4, який сприяє поганій поведінці серед вихованців, більш того, поведінка ОСОБА_4, стала підстваю того, що працівники Центру були позбавлені преміальних.

Із докладної записки чергової по режиму ОСОБА_5 вбачається, що вихованці Центру ( ОСОБА_12, ОСОБА_7 С, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4, Швець В, ОСОБА_8 К) між собою обговорювали слова ОСОБА_2 в достатньо бурхливій формі, так, що їй необхідно було заспокоїти вихованців.

Оцінюючи поведінку і проступок ОСОБА_2, дав оцінку доказам, що зібрані по справі, колегія дійшла висновку, що сам проступок позивача ОСОБА_2, який мав місце під час проведення занять з вихованцями дійсно є аморальним, оскіьки ОСОБА_2, як інструктор з праці, вихователь, зобовязаний сприяти вихованню та реабілітації вихованців, які опинилися в складній життєвій ситуації, між тим, за своєю поведінкою, проступком, позивач сприяв виникненню спорів і конфлікту серед вихованців, що зазвичай порушує сам процес виховання.

Така поведінка вихователя є вкрай непедагогічною, оскільки руйнує принципи моралі, єтики, закону, повагу до іншої особистоті, її прав та свобод. Поведінка ОСОБА_2 не сумісна з поведінкою, принципами, яких має дотримуватися вихователь, педагогічний працівник.

Перевіряючи законність звільнення позивача по п.3 ст.41 КСпП України, за аморальний проступок, суд зобовязаний перевірити, чи допустимо продовження тої саме роботи працівником, який скоїв аморальний проступок. Тому колегія також перевіряла, чи можливо при такому аморальному проступку продовжувати ОСОБА_2 роботу в Центрі, і в подальшому займатися вихованням дітей.

Встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до Центру 17.01.2008р.

На неналежне виконання трудових обовязків ОСОБА_2 і раніше звертала увагу вихователь методист ОСОБА_15 в своїй докладній від 06.05.2008р.(а.с.49,т1) від 19.05.2008р. (а.с.48,т1). За змістом докладних вихованці відмовлялися відвідувати заняття, які проводив інструктор з праці ОСОБА_2 внаслідок того, що він не міг їх зацікавити. Неналежне виконання своїх обовязків ОСОБА_2 може давати підставу для звільнення з інших підстав, але цей факт характеризує ОСОБА_2, як працівника, який не може створити рівні позитивні стосунки в колективі вихованців. В матеріалах справи є доповідна вихователя методиста ОСОБА_15 на імя директора від 03.09.2008р. про те, що у вказаний день після її зауважень, ОСОБА_2 відмовився працювати з вихованцями посилаючись на відсутність графіка роботи з дітьми, незважаючи, що графік йому було надано, ОСОБА_2 з дітьми не працював.

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, колегія дійшла висновку, що адміністрація Центру з урахування аморального проступку ОСОБА_2, який мав місце 13.08.2008р., а також аналізуючи принципи роботи ОСОБА_2 з дітьми, мала всі законні підстави для його звільнення по п3ст.41 КЗпП України за вчинення аморального проступку несумісного з продовженням роботи інструктора з праці Центру.

Позивач був звільнений з посади інструктора з праці на підставі наказу директора Центру №58-К від 15.09.2008р. Звільнення працівника внаслідок аморального проступпку не є дисциплінарним стягненням. Тому при звільненні по п.3 ст. 41 КЗпП України положення ст. 148 КЗпП України у такому випадку не застосовуються.

Позивач посилається на те, що не можна брати до уваги заяви вихованців, докладні членів трудового колективу, методистів, психологів, оскільки ці докази добуті незаконним шляхом, сфальсифіковані, тому по цим доказам не можна зробити висновок, що ним було скоєно аморальний проступок, несумісний з подальшою роботою на вказаній посаді.

Позов про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу був заявлений ОСОБА_2 до суду в передбачений законом строк. В обгрунтування своїх заперечень на заявлений позов відповідач надав докази: звернення вихованців, докладні вихователів, якими підтверджено, що 13.08.2008р. вихователем ОСОБА_2 було скоєно проступок, який є аморальним і суперечить принципам і завданням, які стоять перпед Центром. Докази, що надав відповідач, третя особа ОСОБА_3, директор Центру, не спростовані. Відсутні докази тому, що вихованців Центру примусили написати заяву на імя директора. Крім того, крім звернення вихованців на імя директора надійшли докладні працівників Центру (вихователів, методистів), які від самих вихованців, за іх поведінки, дізналися про проступок ОСОБА_2

В суді першої інстанції позивач посилався на те, що його звільнили внаслідок упередженого до нього відношення зі сторони адміністрації, директора, тому, що він вимагав правильного нарахування заробітної плати. Вказаної позиції позивач дотримувався при розгляді справи в апелеляційному суді. В обгрунтування своїх доводів посилається на те, що для правильного розрахунку по заробітній платі була призначена і проведена експертиза, яку він просить врахувати.

Колегія перевіряє законність рішення суду першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог. Уточнив свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 не заявляв позовних вимог про стягнення на його користь з відповідача грошових сум по заробітній платі, яка йому не виплачена. Крім того, вимоги позивача ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі вже були предметом спору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 28.02.2014р. в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, КУ « Центр соціально психологічної реабілітації дітей», третя особа- Одеська міська рада, про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.05.2014р., яка приєднана до матеріалів справи.

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, колегія дійшла висновку, що звільнення позивача ОСОБА_16 по п.3ст.41 КЗпП України відбулося з законних підстав, відсутні правові підстави для задоволення позову позивача про скасування наказу про звільнення, визнання звільнення незконним.

Вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення середного заробітку за час вимущеного прогулу, відшкодування судових витрат є похідними від позовних вимог позивача про визнання його звільнення незаконним. Колегія дійшла висновку про відмову в позові про визнання незаконним звільнення позивача по п3ст41 КЗпП України, відповідно не підлягають задоволенню вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання внести війповідний запис в трудову книжку, відшкодування судових витрат. В ході розгляду справи позивач просив визнати звільнення позивача з посади інструктора з праці Центру за власним бажанням по п.38 КЗпП України згідно письмової заяви і внесення відповідного запису в його трудову книжку, фактично просив змінити формулювання звільнення. .

Вказані вимоги позивача необгрунтовані.

При вирішенні спорів щодо законності звільнення, суди, відповідно до вимог ст.ст. 202,201-1, 203 ЦПК України повинні зясувати з яких саме підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом та його відповідність фактичним обставинам і вимогам закону.

Якщо обставини, які стали підставою звільнення в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством. Підставою для звільнення позивача стало скоєння ним аморального проступку несумісного з продовженням роботи, яку він виконував, в наказі про звільнення позивача цьому дана належна юридична кваліфікація, тому відсутні підстави для зміни формулювання звільнення позивача.

Оскільки при розгляді справи суд першої інстанції не дав належну оцінку всісм доказам та обставинам по справі, рішення місцевого суду скасовується, по справі ухвалюється нове рішення про відмову позивачу в позові в повному обсязі. вимог.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

апеляцйну скаргу комунальної установи « Центр соціально психологічної реабілітації дітей», комісія з реорганізації комунальної установи « Центр соціально психологічної реабілітації» задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.07.2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної установи «Центр соціально психологічної реабілітації дітей» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, визнання звільнення за власним бажанням, зобовязання внести відповідний запис в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат скасувати.

В позові ОСОБА_2 до комунальної установи « Центр соціально психологічної реабілітації дітей» комісія з реорганізації комунальної установи « Центр соціально психологічної реабілітації дітей» про визнання наказу про звільнення №58-К від 15.09.2008р. незаконним, про поновлення на роботі в комунальній установі « Центр соціально психологічної реабілітації дітей», зміна формулювання причини звільнення, звільнення ОСОБА_2 з посади інструктора з праці комунальної установи « Центр соціально психологічної реабілітації дітей» за власним бажанням відповідно до заяви ОСОБА_2, зобовязання відповідача внести відповідний запис в трудову книжку ОСОБА_2, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних, стягнення судових витрат, зобовязання відповідача внести на рахунок Управління пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеса строкові внески з заробітної плати кожного місяця позивача ОСОБА_2, починаючи з 16.09.2008р. по день ухвалення судового рішення відмовити.

Рішення набуває чинності негайно після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: /підпис/ ОСОБА_17

/підпис/ ОСОБА_18

/підпис/ ОСОБА_19

Копія вірна Суддя Плавич Н.Д.