Справа №485/1447/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2780/16 Суддя першої інстанції: Кішковська З.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю - представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп»

на ухвалу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» (надалі - ТОВ «Фінанс Траст Груп») до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за участю третьої особи - ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії та звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ТОВ «Фінанс Траст Груп» звернулося до суду з позовом до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії та звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року у відкритті провадження по вказаній справі відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України у зв'язку з тим, що позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінанс Траст Груп», посилаючись на неправильне застосування суддею норм процесуального права, просило вказану ухвалу судді скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по вказаній справі, суддя першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки підпадає під юрисдикцію окружного адміністративного суду.

Однак, з таким висновком погодитись неможливо, оскільки він не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку з частиною першою цієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача у виконавчому провадженні; крім того, законом може бути встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ «Фінанс Траст Груп», яке не є ані учасником виконавчого провадження, ані особою, що залучена до проведення виконавчих дій у цьому провадженні, фактично зазначає про свою незгоду зі спірною постановою відносно майна, посилаючись як на підставу звернення до суду на приписи статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, даний спір не пов'язаний з оскарженням учасником виконавчого провадження або особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, а юридична природа спору, що виник між сторонами (спір про право), який належить розглядати в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

До того ж відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України, кожна особа на власний розсуд обирає спосіб захисту своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в даному випадку звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» і це не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, постановляючи ухвалу суд вдався до оцінки законності діям державного виконавця щодо накладення арешту, що є передчасним, оскільки при відкритті провадження у справі суд лише перевіряє відповідність позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України.

Встановлене свідчить про необґрунтованість оскаржуваної ухвали та необхідність її скасування, у відповідності до вимог ст. 312 ЦПК України з поверненням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» задовольнити частково, а ухвалу судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року скасувати.

Матеріали цивільної справи передати до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: