Справа № 467/1104/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої останній сплачує аліменти. Проте, їх дочка потребує додаткових витрат на утримання, повязаних з лікуванням.

Посилаючись на те, що вона зверталась за медичною допомогою у звязку із захворюваннями доньки, яка постійно хворіє, до лікарні та нею були витрачені кошти на лікування дитини, просила суд стягнути із відповідача на її користь на утримання дитини додаткові витрати в розмірі 1/5 частини його заробітної плати щомісячно до видужування дитини або досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач неодноразово доповнювала та уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд стягнути із ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на дитину на майбутнє, в розмірі 1200 грн. щомісячно до видужування дитини або досягнення дитиною повноліття, стягнути із відповідача на її користь одноразово фактично понесені додаткові витрати на придбання ліків для дитини в розмірі 4126 грн., та стягнути із відповідача на її користь судові витрати, повязанні із наданням адвокатом правової допомоги в розмірі 1500 грн. та судовий збір, оскільки вона не працює.

Суду пояснила, що із відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина. Після розірвання шлюбу із відповідачем, дитина проживає із нею. Відповідач сплачує на її користь на утримання дитини аліменти, однак таких не вистачає, так як дитина часто хворіє, що потребує додаткових витрат на її лікування. Вказувала, що щомісячно витрачає на медикаменти для дитини близько 2000 грн. За період з 01 вересня 2015 року по 20 липня 2016 року нею витрачено коштів на лікування та придбання інгалятору на загальну суму 8252 грн. 57 коп. Половину витрачених коштів, що складає 4126 грн., на її думку, має сплатити батько дитини. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, просила суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов, оскільки такий є законним та обґрунтованим.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суду пояснив, що не має можливості сплачувати кошти на утримання дитини, він має обмежені матеріальні можливості, оскільки хворіє сам, має на утриманні малолітню дитину, непрацездатну дружину та ставиться питання за місцем роботи про його звільнення у звязку із хворобою. Його сім"я винаймає квартиру, що також потребує матеріальних витрат. Інших доходів крім заробітної плати він не має.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими. Докази надані позивачем на придбання ліків не підтверджені належним чином. Розмір гонорару, сплачений адвокату, не підтверджений належним чином.

Вислухавши позивача, відповідача, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", статтею 185 Сімейного кодексу України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд-довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування; виписками з історії хвороби дитини, рецептами ліків, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано, про що 3 березня 2010 року видано свідоцтво (а.с. 75).

Згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 12) сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення подружніх відносин, дитина залишилась проживати з матірю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2008 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини (а.с. 61)

15 листопада 2014 року відповідач із ОСОБА_6 уклав шлюб, від якого народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 51, 74)

Згідно довідок (а.с. 50, 73) дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 грудня 2015 року зменшено розмір аліментів. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини (а.с. 62-65).

Відповідно до довідки (а.с. 72) позивач регулярно виплачує аліментні зобовязання.

Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини не приймає добровільної участі у її вихованні та утриманні.

Згідно довідок та виписок з історії хвороби дитина з 2007 року по теперішній час часто хворіє. Дитині встановлений діагноз Часті респіраторні інфекції. Рецидивіруючий бронхіт. Дисфункція імунної системи. Дитина потребує обстеження і лікування в Обласній дитячій лікарні, придбання нібулайзера і ліків (а.с. 14, 17, 18, 20-27, 43, 88, 89)

Крім того, із довідок СМСЧ-2 м. Южноукраїнська та копії медичної карточки амбулаторного хворого, вбачається, що дитина часто потребувала лікування, їй були встановлені відповідні діагнози та призначено лікування (а.с. 106-113).

Позивачка надала відповідний розрахунок додаткових витрат за призначеннями лікарів та чеки з аптек із зазначенням ціни ліків (а.с. 104-105,114-117). В обґрунтування розрахунку виплат позивачка зазначила вартість ліків відповідно до чеків та призначеного лікування.

Згідно розрахунку позивача, вона 15 грудня 2013 року придбала для доньки інгалятор на суму 1192 грн. 45 коп.

За період з 01.09 2015 року по 31.12.2015 року позивач на придбання ліків витратила кошти у сумі 2276,17 грн.

З 01.01.2016 року по 20.07.2016 року на придбання ліків для дитини позивачем витрачено 4783 грн. 95 коп. А всього витрачено коштів на придбання ліків для дитини на суму 8252 грн. 57 коп.

Як зазначає позивач, нею у вересні 2015 року на придбання ліків витрачено 545 грн. 78 коп., що підтверджується копією чеків придбаних ліків. Однак, надані чеки суд не може взяти до уваги, оскільки такі не можливо прочитати, крім чеку на суму 49,86 коп. (а.с. 93, 100). У жовтні 2015 року на придбання ліків позивачем витрачено 759 грн. 50 коп., (а.с. 92, 99), у листопаді 2015 року 703 грн. 41 коп. (а.с. 90, 97), у грудні 2015 року - 267 грн. 48 коп. (а.с. 91, 98), у лютому 2016 року 1236 грн. 11 коп. (а.с. 94, 96), у березні 1831 грн. 26 коп. (а.с. 95, 101), у квітні 2016 року 32 грн. 07 коп. (а.с. 114), у травні 2016 року 521 грн. 80 коп. (а.с. 114), у червні 2016 року 670 грн. 01 коп. (а.с. 115), у липні 2016 року 493 грн. 60 коп. (а.с. 116-117). А всього на суму: 7061 грн. 02 коп.

Оскільки дитина оглядалась лікарями щомісячно, їй щомісячно лікарем назначались ліки різних найменувань, суд приймає в якості належних та допустимих доказів чеки за придбання ліків, які відповідають щомісячним призначенням лікарів, та згідно яких мало відбуватись ефективне лікування:

Так, за вересень 2015 року такі витрати складають 49,86 грн., за жовтень 2015 року - 332,18 грн., листопад 2015 року 96,56 грн., грудень 2015 року 212,51 грн., березень 2016 року 1385,35 грн., травень 2016 року 318,87 грн., червень 2016 року -521,20 грн., липень 2016 року 171,01 грн.

А всього, понесених позивачкою витрат на дитину складають на придбання ліків: 3087 грн. 54 коп.

Інші докази: фіскальні чеки на купівлю лікарських препаратів, що містяться в матеріалах справи, суд не може взяти до уваги. Не зрозуміло та невідомо кому призначались та кому купувались ці лікарські препарати. Ксерокопії з медичної картки дитини, долучені позивачкою до цих фіскальних чеків не дозволяють зробити висновок, що ці медичні препарати купувались для дочки і що вона у цей період потребувала саме таких ліків. Тобто, копії чеків, надані позивачем, не підтверджують того факту, що придбані ліки були потрібні для лікування доньки згідно щомісячного лікарського призначення.

Надані позивачем докази понесення додаткових витрат у звязку з хворобою дитини, а саме: квитки до дельфінарію (а.с. 84) не є належними доказами додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

Не може суд врахувати і витрати на дитину під час перебування її в пансіонаті «Прибой» в м. Очакові, оскільки такі не підтверджені ніякими доказами (а.с. 83, 85, 86).

Суд не має можливості прийняти в якості належного доказу чек на придбання дитині небулайзера, оскільки надану позивачем копію чеку неможливо прочитати, а копія гарантійного талону на небулайзер не підтверджує факт сплати позивачем 1192 грн. 45 коп.(а.с. 19, 20)

Тобто, інші витрати, в межах заявлених позовних вимог, понесені позивачкою в зазначений нею період, повязані саме з лікуванням дитини та становлять 3087 грн. 54 коп., тому є додатковими витратами, які підлягають відшкодуванню батьком дитини наполовину, тобто в сумі 1543 грн. 77 коп.

За такого, вимоги позивача про стягнення фактично понесених витрат, повязаних із лікуванням дитини, підлягають частковому задоволенню на суму 1543 грн. 77 коп., так як вказані витрати є фактично понесеними, а тому підлягають стягненню одноразово.

Посилання сторін на наявність у них кредитної заборгованості перед банком та оформлення споживчого кредиту (а.с. 13, 76) не може бути підставою для відмови у позові про стягнення додаткових витрат на дитину, тому суд такі до уваги не приймає.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника та той факт, що при винесенні рішення від 09 листопада 2015 року по справі № 467/1508/15-ц (2/467/697/15) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів брались судом до уваги надані по даній справі докази (а.с. 9, 11, 13, 16, 19-23, 26, 27), оскільки предметом позову була зміна сімейного та матеріального стану позивача.

Однак, вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги надані відповідачем докази про стан його здоровя та здоровя його дружини (а.с. 48-49, 124)

Посилання відповідача на відсутність у нього інших джерел доходу, крім заробітної плати, з якої утримуються аліменти на користь позивача, та перебування на його утриманні малолітнього сина та дружини, а також обмежені матеріальні можливості, не звільняє його від виконання батьківського обовязку стосовно участі у зазначених додаткових витратах на неповнолітню дитину.

Надані позивачем фотознімки на а.с. 125-126 в якості доказу стану здоровя відповідача та можливості надати допомогу по додатковим витратам на дитину, суд не бере до уваги, оскільки такі не стосуються предмету спору з наведених вище підстав.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат, які вона має понести в майбутньому, позивач посилалась на те, що у зв'язку з незадовільним станом здоровя, дитина потребує постійного медикаментозного лікування, санаторно-профілактичного лікування, відпочинку на морі, посиленого харчування та відібрання аналізів.

Проте, обставини, на які посилається позивачка не можна вважати особливими, в розумінні ст. 185 СК України, та такими, що дають підстави для стягнення додаткових витрат на утримання дитини на майбутнє.

Матеріали справи не містять будь-якого обґрунтування необхідності вжиття такого способу фінансування додаткових витрат на лікування дитини, як стягнення щомісячних сум в 1200 грн. наперед до видужування дитини або досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, позивачкою на теперішній час не доведена належними доказами щомісячна вартість додаткових витрат на дитину, на які вона посилається. Зазначена нею сума в 1200 грн. щомісячно містить ознаки припущення та не свідчить про встановлення дійсного факту.

До того ж доказів, які б підтверджували необхідність отримання дитиною в майбутньому постійного медикаментозного лікування, або ж такі витрати рекомендовані лікувальним закладом є необхідними та запланованими на подальше, матеріали справи не містять.

За такого, вимоги позивача в даній частині позову, задоволенню не підлягають.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як розяснено в п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно матеріалів справи, на підставі договору про надання правової допомоги від 09 червня 2016 року інтереси позивача в суді представляв адвокат ОСОБА_2, якому ОСОБА_1 було сплачено 1500 грн. (а.с. 118, 123).

Згідно журналів судових засідань ОСОБА_2 приймав участь у судових засіданнях, які тривали: 09 червня 2016 року 3 хвилини, 22 червня 2016 року 26 хвилин, 30 червня 2016 року -1 хвилину, 12 липня 2016 року - 1 годину 30 хвилин, 26 липня 2016 року 1 годину 40 хвилин.

За такого граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за його участь у судових засіданнях з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, яка становить на день розгляду справи 1450 грн., становить 2126 грн. (220 хвилин х 1450 грн.: 100% х 40% :60 хвилин).

В матеріалах справи відсутній розрахунок участі адвоката ОСОБА_2 в будь-яких інших процесуальних діях.

Розмір понесених позивачем судових витрат, повязаних із наданням адвокатом правової допомоги, становить 2126 грн., однак суд приймає до уваги розмір у 1500 грн., що підтверджується копією квитанції та відповідає заявленим вимогам в даній частині позову. (а.с. 123)

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, на 28,99 відсотків від заявлених вимог ( щомісячно 1200 грн. + 4126 грн. це 100%, задоволена сума позову 1543, 77 грн. 28,99 %), а також з огляду на те, що позовна заява подана до суду без належної сплати судового збору у визначеному законодавством розмірі, у суду відповідно з правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України немає законних підстав всі судові витрати у справі віднести виключно на рахунок лише відповідача.

Відтак, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 434,85 гривень витрат на правову допомогу (28,99 % від сплачених позивачкою 1500,00 гривень ), а також в дохід держави 319,58 гривень судового збору ( 28,99 % від 1102,4 гривень ( дві позовні вимоги за мінімальним розміром 551,20+551,20), що мали б бути сплачені позивачкою при поданні в суд позовної заяви).

Оскільки позивачкою не сплачено на користь держави судовий збір при поданні позовної заяви, та при наданні доповнень до позовної заяви, то відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10, суд може стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення.

Тому, суд вважає правильним і справедливим необхідність стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 782,82 гривень судового збору за подання в суд позовної заяви, яка містить дві позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в сумі 1543 (одна тисяча пятсот сорок три) гривні 77 копійок одноразово.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 319 (триста девятнадцять) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 782 (сімсот вісімдесят дві) гривні 82 копійки.

В задоволенні інших частин позовних вимог, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_8