Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Кредитпромбанк», про зобовязання вилучити інформацію з кредитної історії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зобовязати ОСОБА_4 «Перше всеукраїнське бюро кредитних історії» вилучити з його кредитної історії всю інформацію щодо кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн від 30 березня 2007 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в лютому місяці 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_4 «Перше всеукраїнське бюро кредитних історії» здійснює ведення його кредитної історії, і в даній кредитній історії міститься інформація про наявність кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн 30 березня 2007 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 акціонерним товариством «КРЕДИТПРОМБАНК». 04 березня 2015 року він звернувся з листом № 16/07-11 до відповідача, в якому повідомив про відсутність його згоди на передачу інформації про зазначений вище кредитний договір до кредитної історії, у звязку з чим просив вилучити зазначену інформацію. 20 квітня 2015 року листом № 26-2/07-11 відповідача у відповідь на його лист було повідомлено, що відповідач не має правових підстав для видалення з кредитної історії інформації про наявність кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн 30 березня 2007 року, оскільки ОСОБА_3 акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» як правонаступником ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» було повідомлено про наявність відповідної його згоди. Враховуючи, що зазначені обставини не відповідають дійсності, а ним не було надано згоди на внесення інформації до кредитної історії про кредитний договір № 09/001/07-НВ-клн 30 березня 2007 року, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що обставини, за якими позивачу стало відомо, що його кредитну історію веде Приватне акціонерне товариство «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» йому не відомі.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у запереченнях, долученого до матеріалів справи (а.с.39-40).

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Кредитпромбанк» - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що банк перебуває на останній стадії ліквідації, вимоги по кредитному договору, укладеного з позивачем, перейшли до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги. Всі оригінали документів по кредитного договору знаходяться наразі у ПАТ «Дельта Банк». Зазначив, що може категорично стверджувати, так як працював в той період часу саме у банку, лише про той факт, що у позивач укладаючи кредитний договір повинен був писати заяву про надання згоди про передачу інформації по кредитній історії саме до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій».

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову також заперечувала, з підстав викладених у запереченнях, долучених до матеріалів справи, просила відмовити у його задоволенні. Також, надала суду для огляду в судовому засіданні оригінал заяви ОСОБА_8 (додаток № 1 до кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн від 30 березня 2007 року).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як встановлено судом, 30 березня 2007 року між позивачем та АТ «КРЕДИТПРОМБАНК» було укладено кредитний договір № 09/001/07-НВ-клн.

В подальшому, право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» та ПАТ «Дельта Банк».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що позивачем не було надано згоди на ведення його кредитної історії, зазначення у кредитній історії інформації про укладений кредитний договір № 09/001/07-НВ-клн з боку відповідача ОСОБА_4 «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» із зверненням про вилучення з його кредитної історії інформації щодо кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн, у звязку з відсутністю його згоди на передачу інформації до Бюро.

Відповідно до листа-відповіді ОСОБА_4 «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» від 20 квітня 2015 року, позивачу було повідомлено, що АТ «Дельта Банк» підтвердив наявність згоди позивача на доступ, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо позивача, підписаної ним та уповноваженим представником АТ «Кредитпромбанк» (додаток № 1 до кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн від 30 березня 2007 року між позивачем та АТ «Кредитпромбанк»).

Так, дійсно 30 березня 2007 року ОСОБА_1 було надано згоду ВАТ «Кредитпромбанк» на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе (в т.ч. інформації, яка міститься в державних реєстрах та інших базах публічного користування) в порядку, визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Крім того, ОСОБА_1 даною згодою було підтверджено, що він повідомлений банком про те, що інформація для формування його кредитної історії буде передана Товариству з обмеженою відповідальністю «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», а також про місцезнаходження зазначеного Бюро. Вказана згода є Додатком № 1 до кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн від 30 березня 2007 року.

Статтею 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, що кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або

фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», Бюро вилучає з кредитної історії: всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб'єкта кредитної історії на збір,

зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Відповідно до висновку експерта № 429/1 від 20 травня 2016 року, складеного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, у звязку з проведенням судово-почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року, дати відповідь на питання, чи виконано написанні прізвища та ініціалів «ОСОБА_1П.» та відповідний підпис поряд у оригіналі додатку № 1 до кредитного договору № 09/001/07-НВ-клн від 30 березня 2007 року (Згода фізичної особи-субєкта кредитної історії ОСОБА_1 від 30 березня 2007 року на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе в порядку, визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій») ОСОБА_1, чи іншою особою, не виявилось можливим.

Таким чином, з викладеного вбачається, що встановити чи підписана Згода фізичної особи-субєкта кредитної історії ОСОБА_1 від 30 березня 2007 року на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе в порядку, визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» саме позивачем не видається можливим, при цьому стороною позивача будь-яких інших доказів в підтвердження відсутності згоди позивача на доступ до кредитної історії надано не було, у звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність неправомірності дій з боку відповідачів в частині формування кредитної історії позивача.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Кредитпромбанк», про зобовязання вилучити інформацію з кредитної історії.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 11 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 3, 9, 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», ст.ст. 10, 14, 60, 79, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3 акціонерного товариства «Кредитпромбанк», про зобовязання вилучити інформацію з кредитної історії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: