Справа № 463/1979/16-ц
Провадження № 2/463/1266/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні дитини, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, 13.06.2011р.н.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.11.2008р. між ним та відповідачем укладено шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_5, 13.06.2011р.н. Рішенням суду від 20.03.2015р. шлюб між сторонами розірвано, після чого, розпорядженням ЛРА ЛМР від 26.06.2015р. йому встановлено дні побачень з сином. Однак, відповідач відмовляється виконувати це розпорядження, систематично створюючи перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, у звязку з чим звертався із скаргами до правоохоронних органів та органу опіки та піклування. Більш як півтора року через протиправні дії відповідача не взмозі брати участі у вихованні дитини, через що вважає, що останній завдається непоправна шкода. В судовому порядку просить зобовязати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина.

В судовому засіданні позивач, а також його представник згідно належної довіреності від 19.10.2016р. адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За погодженням із стороною позивача суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності.

Представник третьої особи ЛРА ЛМР як органу опіки та піклування згідно належної довіреності від 17.06.2016р. ОСОБА_3 висловилась в підтримку позовних вимог, оскільки факт невиконання відповідачем розпорядження встановлено представниками органу опіки та піклування. Позов просить задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2008р. між сторонами зареєстровано шлюб, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про шлюб (а.с.67).

Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.66), позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_5 13.06.2011р.н.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.03.2015р. (а.с.70) шлюб між сторонами розірвано.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до розпорядження ЛРА ЛМР № 215 від 26.06.2015р. (а.с.59), позивачу встановлено графік побачень з сином ОСОБА_5 без присутності матері, а саме: щопонеділка та щочетверга з 18.00 год. до 20.30 год.; щопятниці з 18.00 год. до 21.00 год.; І та ІІІ суботу з 10.00 год. до 18.00 год.; ІІ та VI неділю з 10.00 год. до 18.00 год.

Листом від 05.02.2016р. (а.с.28) ЛРА ЛМР повідомила відповідача про те, що її заява від 22.01.2016р. щодо зміни встановленого графіку побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином залишена без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом ст. 153 СК України.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України.

Як вбачається з акту від 08.02.2016р. (а.с.23), комісією відділу у справах дітей ЛРА ЛМР зафіксовано факт невиконання відповідачем згаданого вище розпорядження № 215.від 26.06.2015р.

Згідно листа Управління ПП в м. Львові ДПП, 12.05.2016р. близько 18.40 год. мав місце виклик позивачем працівників патрульної поліції.

За час розгляду справи відповідач не представила суду жодного доказу на спростування згаданих вище доводів, у звязку з чим суд вважає доведеним факт наявності у позивача перешкод в спілкуванні з сином.

Вказана в акті від 08.02.2016р. мотивація відповідача щодо її відмови дати дозвіл сину йти на побачення з батьком також за час розгляду справи не знайшла свого підтвердження, адже суду так і не було надано доказів про наявність судового спору щодо встановленого графіку побачень позивача з сином.

У справі «Ельсхольц проти Німеччини», в п. 43, Європейський суд з прав людини зазначив, що взаємне спілкування дитини зі своїм батьком є фундаментальна складова сімейного життя навіть у разі розриву відносин між батьками. Якщо право батька на доступ до власної дитини обмежується, то існує серйозна небезпека ослаблення сімейних відносин між батьком та малолітньою дитиною п. 49.

В іншій справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 04.06.2015р. (а.с.76), квартира, в якій мешкає позивач належно омебльована. Кухня обладнана кухонним меблями та відповідною побутовою технікою, створені умови для нормального проживання. Для дитини об лаштоване місце для відпочинку та проведення дозвілля. Зустрічі малолітнього ОСОБА_5 з батьком можуть відбуватись за місцем проживання останнього. Умови, створені позивачем сприяють нормальному розвитку дитини та не суперечать його інтересам.

На переконання суду, перешкоди у спілкуванні з сином, які слід вважати доведеними і які протиправно вчиняються відповідачем створюють серйозну загрозу інтересам дитини, яка в кінцевому, може послабити сімейні звязки останнього з батьком.

Тому, враховуючи найвищі інтереси дитини, спрямовані на збереження її кровних звязків з батьком, беручи до уваги створені позивачем умови позитивного виховання дитини, позов слід визнати обґрунтованим та задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 153, 157, 158, Сімейного Кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.