Провадження № 6/522/277/16
У Х В А Л А

Іменем України

«7» липня 2016 року

Суддя Приморського районного суду міста ОСОБА_1 Погрібний розглянувши подання державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, погоджене начальником відділу ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

Державний виконавець Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на наступне.

У провадженні цього державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання наказу № 916/309/16 від 17.05.2016 року, виданого Господарським судом Одеської області про стягнення грошової суми у розмірі 860174,92 гривень з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Мікадо Груп».

Судове рішення у строк, наданий на добровільне його виконання, на час звернення до суду не виконане, у звязку із чим, на підставі ст. 377-1 ЦПК України, ст.ст. 11, 36 Закону України «Про виконавче провадження» заявник звернувся із зазначеним поданням, погодженим у встановленому порядку.

Подання державного виконавця розглянуто судом за правилами частини 2 статті 377-1 ЦПК України, згідно із якими суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся за службовою адресою, в судове засідання не зявився, його неявка не перешкоджає розгляду цього подання, проте зі змісту подання вбачається, що державний виконавець просить розглядати подання за його відсутності.

Розглянувши подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, надані матеріали, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правилами Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення права громадян на виїзд і вїзд на територію України, порядок оформлення для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Правилом пункту 2 ст. 6 цього Закону передбачено в якості підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, втім виключно до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника має звертатись лише державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань під час примусового виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Проте, в поданні державного виконавця та доданих на його обґрунтування документах відсутні відомості й докази про те, що ОСОБА_3 відомо про відкриття виконавчого провадження та про те, що на нього покладено певні обовязки державним виконавцем зі сплати зазначених грошових коштів.

Додатково судом враховано, що державним виконавцем не вчинено належних та достатніх дій, що мали бути спрямовані на встановлення уповноважених осіб й пошук боржника та належного йому майна за вказаним виконавчим провадженням.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності. Додані до заяви документи копія постанови про відкриття виконавчого провадження, супровідний лист, акт виходудержавного виконавця, копія наказу та квитанції самі по собі не доводять факту ухилення боржника від виконання рішення.

У звязку із зазначеним суд дійшов висновку про неналежне обґрунтування заяви та безпідставність вимог державного виконавця, з огляду на що дійшов висновку про необхідність відмови у її задоволенні.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, погоджене начальником відділу ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: С.О. Погрібний