АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Перепелюк І.Б., Савчук М.В.,

секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Посилався на те, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 30.03.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції в книзі реєстрацій народжень було зроблено відповідний актовий запис №656.

На теперішній час вони з дружиною проживають окремо, а їхній малолітній син проживає з ним без реєстрації у с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області. Дитина відвідує дошкільний дитячий заклад № 41 «Центр розвитку дитини».

Зазначав, що має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату достатню для забезпечення умов проживання сина. По місцю своєї роботи характеризується позитивно.

Просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним в с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області.

22ц/794/523/16 Головуючий в І інстанції Гончарова І.М.

категорія 48 Доповідач Бреславський О.Г.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Зазначала, що вони з ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. До кінця червня 2015 року син проживав з нею та її старшим сином ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_1. До цього ж часу, без реєстрації, з ними проживав й ОСОБА_2, який систематично вживав алкогольні напої, грубо поводився з нею та її старшим сином, часто влаштовував сварки, погрожував розправою їй та сусідам, утримувати дитину матеріально їй не допомагав.

Після чергового скандалу, наприкінці червня 2015 року ОСОБА_2 таємно вивіз їхнього малолітнього сина в с. Васловівці Заставнівського району Чернівецької області, з приводу чого вона зверталася до міліції, проте безрезультатно.

З того часу вона бачилась з сином декілька раз, оскільки відповідач та його мати перешкоджають їй у спілкуванні з сином.

Вказувала, що, незважаючи на відсутність офіційного заробітку, вона постійно підробляє, має хоч невеликий але постійний дохід, крім того її батьки постійно матеріально допомагають їй. Дитина, проживаючи з нею, жила в нормальних умовах і була забезпечена всім необхідним, вона й надалі має змогу в подальшому ростити свого сина в нормальних умовах, дбаючи про нього та даючи йому материнську любов та тепло.

Просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею в АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає в АДРЕСА_2

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову у повному обсязі.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції, посилаючись на ст. ст. 160, 161 СК України, Конвенцію «Про права дитини»» від 20.11.1989, Декларацію прав дитини від 20 листопада 1959 року, виходив з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови для виховання; з ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків; наявності психологічного контакту між дитиною та батьками; особистої прихильності дитини до кожного з батьків, стану здоров'я, наявності у матері кращих умов для проживання, доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю, що малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини, а також з того, що позивач не навів обставин, які є виключними та дають підстави визначити місце проживання дитини саме з батьком, а не матір'ю.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами 05 грудня 2008 року розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції (а.с.4). У вказаному шлюбі у них народився син - ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Від народження дитини до червня 2015 року дитина проживала з матір'ю та перебувала на її утриманні.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

Згідно до ч. 1 ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Посилання апелянта, що поведінка ОСОБА_1 може заподіяти шкоду розвиткові дитини є необґрунтованими та ніякими доказами не підтверджені.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного з'ясування обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :