печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1691/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

11 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Зарембі Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Відповідача на користь Позивача 17387, 31 грн. страхового відшкодування, 8910, 88 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 10067, 25 грн. інфляційного збільшення виплати страхового відшкодування, 734, 55 грн. розміру відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування, 3000, 00 грн. судових витрат пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги та 551, 00 грн. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 березня 2014 року по вул. Глибочицькій в м. Києві, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «GEELY МК», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під час руху був не уважним, своєчасно не відреагував на дорожню обстановку та не застосував міри для зменшення швидкості, не дотримав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON", державний реєстраційний номер НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ДТП сталася внаслідок порушення, ОСОБА_3, Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

В результаті вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, отримав пошкодження автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, чим було заподіяно майновий збиток Позивачу. Вартість відновлювального ремонту встановлено рахунком-фактурою становить 18203.40 грн.

12.06.2013 між Відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3862788, предметом якого сторони визначили страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на законних підставах експлуатують транспортних засіб «GEELY МК», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пунктом 3 Договору (Полісу) № АС/3862788 встановлено, що страхова сума за шкоду завдану майну третьої особи становить 50000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень нуль копійок). Також в даному пункту Договору сторони узгодили розмір франшизи, яка відповідно до чинного законодавства України відшкодуванню не підлягає, в сумі 0,00 грн. (нуль гривень нуль копійок).

17 березня 2014 року Позивач повідомив Відповідача про настання страхового випадку та місцезнаходження пошкодженого майна.

Відповідач у строки встановлені Законом №1961-IV від 01.07.2004 направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Листом №1446/8 від 19.03.2014, Відповідач повідомив Позивача про необхідність надання заяви власника пошкодженого транспортного засобу про порядок отримання страхового відшкодування, де необхідно зазначити реквізити рахунку у банківській установі, згідно яких буде здійснюватися перерахування коштів.

21 травня 2014 року, Позивач звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, зі заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити станції технічного обслуговування де мав проводитись ремонт ТЗ, ТОВ «ЕДЕМ- АВТО». Дана заява була отримана Відповідачем 21.05.2014 та зареєстрована за номером 3219/в.

26.06.2014 Відповідач надіслав на адресу Позивача лист (повідомлення) №4528/в, яким повідомив, що розмір страхового відшкодування, розраховано відповідно до Закону №1961-IV від 01.07.2004 та складає 17387,31 грн. (сімнадцять тисяч триста вісімдесят сім гривень тридцять одну копійку). Також Відповідач запевнив, що зазначена сума страхового відшкодування буде перерахована на реквізити Позивача зазначені у заяві на виплату.

Таким чином, строк для здійснення виплати Позивачу страхового відшкодування у Відповідача закінчився 20 серпня 2014 року. Проте станом на сьогоднішній день страхове відшкодування Відповідач так і не здійснив, чим порушив вимоги чинного законодавства України.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності позивача та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За викладених обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 березня 2014 року по вул. Глибочицькій в м. Києві, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «GEELY МК», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під час руху допустив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON", державний реєстраційний номер НОМЕР_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ДТП сталася внаслідок порушення, ОСОБА_3, Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу.

В результаті вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, отримав пошкодження автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, чим було заподіяно майновий збиток Позивачу. Вартість відновлювального ремонту встановлено рахунком-фактурою становить 18203.40 грн.

12.06.2013 між Відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3862788, предметом якого сторони визначили страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на законних підставах експлуатують транспортних засіб «GEELY МК», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пунктом 3 Договору (Полісу) № АС/3862788 встановлено, що страхова сума за шкоду завдану майну третьої особи становить 50000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень нуль копійок). Також в даному пункту Договору сторони узгодили розмір франшизи, яка відповідно до чинного законодавства України відшкодуванню не підлягає, в сумі 0,00 грн. (нуль гривень нуль копійок).

17 березня 2014 року Позивач повідомив Відповідача про настання страхового випадку та місцезнаходження пошкодженого майна.

Відповідач у строки встановлені Законом №1961-IV від 01.07.2004 направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Листом №1446/8 від 19.03.2014, Відповідач повідомив Позивача про необхідність надання заяви власника пошкодженого транспортного засобу про порядок отримання страхового відшкодування, де необхідно зазначити реквізити рахунку у банківській установі, згідно яких буде здійснюватися перерахування коштів.

21 травня 2014 року, Позивач звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, зі заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити станції технічного обслуговування де мав проводитись ремонт ТЗ, ТОВ «ЕДЕМ- АВТО». Дана заява була отримана Відповідачем 21.05.2014 та зареєстрована за номером 3219/в.

26.06.2014 Відповідач надіслав на адресу Позивача лист (повідомлення) №4528/в, яким повідомив, що розмір страхового відшкодування, розраховано відповідно до Закону №1961-IV від 01.07.2004 та складає 17387,31 грн. (сімнадцять тисяч триста вісімдесят сім гривень тридцять одну копійку). Також Відповідач запевнив, що зазначена сума страхового відшкодування буде перерахована на реквізити Позивача зазначені у заяві на виплату.

Таким чином, строк для здійснення виплати Позивачу страхового відшкодування у Відповідача закінчився 20 серпня 2014 року. Проте станом на день звернення Позивача до суду страхове відшкодування Відповідач так і не здійснив.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно норм чинного законодавства України, Відповідач зобов'язаний був виплатити страхове відшкодування Позивачу до 19.08.2014 року включно.

Початковою датою нарахування неустойки за прострочення виплати страхового відшкодування є 20.08.2014 року. Відповідачем покладене на нього зобов'язання не виконі.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно ст. 258, ч. 2 ст. 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Період на стягнення пені з Відповідача починається з 16.01.2015 (тобто за останні 12 місяців перед зверненням Позивача до суду) по 15.01.2016 включно (дата звернення Позивача з позовною заявою до суду). Загальна кількість днів прострочення виконання зобов'язання Відповідачем в межах строку позовної давності на стягнення неустойки становить 365 днів.

Таким чином, розмір пені, яку Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу за прострочену виплату страхового відшкодування становить 8910,88 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Відповідач зобов'язаний був виплатити страхове відшкодування Позивачу до 19.08.2014 року включно, тому початковою датою нарахування штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування є 20.08.2014 року. Відповідачем покладене на нього зобов'язання не виконане і по сьогодні.

Період на стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат з Відповідача починається з 20.08.2014 (тобто з наступного дня за днем закінчення строку виконання зобов'язання) по 15.01.2016 включно (дата звернення Позивача з позовною заявою до суду). Загальна кількість днів прострочення виконання зобов'язання Відповідачем становить 514 днів.

Таким чином, інфляційне збільшення суми боргу та розмір відсотків, передбачених статтею 625 ЦК України за порушення Відповідачем встановлених строків вплати страхового відшкодування, становить: 10067,25 грн. (десять тисяч шістдесят сім гривень двадцять п'ять копійок) інфляційне збільшення суми боргу (розрахунок додається) та 734,55 грн. (сімсот тридцять чотири гривні п'ятдесят п'ять копійок) розміру відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору та вимог закону, позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 17387, 31 грн., 8910, 88 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 10067, 25 грн. інфляційного збільшення виплати страхового відшкодування та 734, 55 грн. розміру відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000, 00 грн.

Суд вважає, що дана вимога не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У силу ст.ст.56,84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст.56,79,84 ЦПК України витрати понесені позивачем до подання позовної заяви не є витратами на правову допомогу.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ст.2 ст.22 ЦК України) та не можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд вважає їх завищеними з огляну на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно матеріалів справи та журналів судового засідання представник позивача був присутнім в судовому засіданні тільки 09.02.2016 року, що розпочалося о 15 год. 04 хв. та закінчилося о 15 год. 11 хв., тривалість якого складає близько 8 хвилин. Враховуючи, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної зарплати становить 1378 грн. зазначений представником позивача розрахунок суми винагороди за надану правову допомогу, а саме 2 години участі в судовому засіданні є явно завищеним.

Таким чином загальна сума витрат на правову допомогу, яка і підлягають стягнення з Відповідача становить 350, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд частково задовольняє позов, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 551, 00 грн. у відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 625, 990 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 60, 88, 208, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) страхове відшкодування в розмірі 17387 грн. 31 коп., пенюза прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 8910 грн. 88 коп., інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 10067 грн. 25 коп., три проценти річних в розмірі 734 грн.55 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 551 грн. 00 коп. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 350 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Г.О. Матійчук