УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_5, у якому вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6, разом з якою вони були співвласниками (по Ѕ частині кожний), домоволодіння розташованого у АДРЕСА_1. Влітку 2014 року він вимушений був тимчасового виїхати за межі України. Після смерті своєї матері він дізнався, що 4 листопада 2014 року вона уклала договір довічного утримання (догляду) з відповідачем, який було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Замарь О.О. Однак вказаний договір було укладено його матір'ю під впливом обману з боку відповідача, оскільки на час його укладання матері було більш ніж 83 роки, унаслідок чого у неї було знижено критичність сприйняття дійсності, а відповідач, скориставшись цією обставиною, ввела її в оману в дійсності своїх намірів щодо виконання умов договору та не виконувала своїх обов'язків за договором за життя матері. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати договір довічного утримання (догляду), укладений 4 листопада 2015 року між його матір'ю - ОСОБА_6 та відповідачем, недійсним.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 10 серпня 2016 року позові задоволено. Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області, від 4 листопада 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача по справі - ОСОБА_6

На час її смерті вона та її син були співвласниками, а саме по Ѕ частині кожний, домоволодіння розташованого у АДРЕСА_1

4 листопада 2014 року між його матір'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено, посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Замарь О.О., договір довічного утримання (догляду), згідно умов якого відчужував передала безоплатно у власність відповідача належну їй на праві власності Ѕ частину вищевказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З вищенаведеного вбачається, що предметом доказування по даній справі є наявність у відповідача, на момент укладання договору довічного утримання, умислу та введення в оману ОСОБА_6, а тому обов'язок доказування наявності такого умислу покладається на позивача.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

У силу ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про недоведеність та безпідставність вимог ОСОБА_4, оскільки позивач не довів обставин, на які посилався, як на обґрунтування своїх вимог, зокрема суду не надано доказів умисного введення його матері в оману з боку відповідача.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

В.М.Коротун