Справа № 462/7486/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 лютого 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №12 на вул.Виговського, 3а у м.Львові. Свої позовні вимоги він мотивує тим, що зазначена квартира належить йому на праві власності. З відповідачкою в зареєстрованому шлюбі не перебував, однак деякий час вони проживали однією сімєю і за час спільного проживання в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі, де час від часу проживала до травня 2014 року, а з того часу пішла з квартири невідомо куди і до теперішнього часу в квартирі не зявляється, там її речей немає. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова вона позбавлена батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина. Жодних поважних причин її відсутності в спірній квартирі немає. Зазначив, що реєстрація відповідача в квартирі порушує його права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою.

Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Судом встановлено, що квартира на вул.Виговського, 3а/12 у м.Львові належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується витягом №11571193 від 25.10.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4).

Згідно довідки ЛКП «Богданівка» №1575 від 01.10.2015 року (а.с.11), у вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: позивач ОСОБА_1, його син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 з 2000 року.

Як вбачається з рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2013 року позов ОСОБА_1 задоволено, ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-8).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з травня 2014 року, не навідується в квартиру, жодних її речей у житлі немає.

Наведене підтверджується актами ЛКП «Богданівка» від 13.05.2015 року та від 08.10.2015 року (а.с.9, 10).

Судом також безспірно встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_2 ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вона не користувалася таким та не приймала участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відсутня за місцем своєї реєстрації на вул.Виговського, 3А/12 у м.Львові і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування житлом квартирою №12 на вул.Виговського, 3А у м.Львові.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 487,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Керуючись ст.156 Житлового кодексу України, ст.ст. 401, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом квартирою №12 на вул.Виговського, 3А у м.Львові.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.