Справа № 226/1592/16-ц
Провадження № 2/226/766/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області про визнання незаконною бездіяльності щодо неповідомлення у встановлений строк та у встановленому порядку результатів розгляду заяв, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області про визнання незаконною бездіяльності щодо неповідомлення у встановлений строк та у встановленому порядку результатів розгляду заяв, в обґрунтування якого вказав, що 10.01.2016 року він тричі електронними листами звертався до відповідача з проханням про надання довідки стосовно його довірителя ОСОБА_5 До листів було додано скан-копії довіреності. 12 січня 2016 року відповідачу через ДП «Укрпошта» були направлені паперові копії листів з копіями довіреності з рекомендованими листами № 619, № 651, № 600. Всі листи були отримані відповідачем 14 січня 2016 року. Відповіді на них не отримано ним до теперішнього часу. Було порушено право позивача одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви, передбачене ст.18 Закону України «Про звернення громадян». Просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у неповідомленні позивача у встановлений строк та у встановленому порядку про результати розгляду його заяв від 10 січня 2016 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що можливо він звертався до Уповноваженого ВРУ з прав людини з цього питання, він цього не памятає. Він направляв запити не тільки електронною поштою, але й рекомендованими листами поштою. Він додавав копію довіреності, але яким чином вона завірена не памятає. Він відсилав рекомендованими листами без повідомлення про вручення, але вручення підтверджується результатами пошуку на порталі «Укрпошта» та не оспорюється відповідачем.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, надала суду письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні, де зазначила, що 14.01.2016р. до УПФУ в м.Димитрові Донецької області, засобом поштової кореспонденції надійшли 3 запити від ОСОБА_1, а саме: про надання довідки про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6; про надання довідки про розмір пенсії ОСОБА_7; про надання довідки про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 15.01.2016р. позивачу було направлено відповідь № 321/03 про неможливість надання запитуваної інформації з детальним розясненням причин відмови. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на доступ до інформації, що міститься в органах державної влади, врегульоване, зокрема, в Законі України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. Так, згідно цього Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно ст.ст.5, 7 цього Закону, письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обовязковому прийняттю та розгляду. Зауважує, що позивач, надсилаючи запит про надання інформації про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, а також ОСОБА_7, діяв від імені свого довірителя ОСОБА_5 (це вбачається з тексту запитів, а також доданої до запитів копії довіреності від ОСОБА_5 на імя позивача). Але, додані до запитів копії довіреності належним чином не були оформлені відповідно до чинного законодавства (копії не завірено, і як наслідок УПФУ в м.Димитрові Донецької області не мало змоги встановити їх достовірність), що є порушенням ст.ст.5, 7 Закону України «Про звернення громадян». Як наслідок, відповідь на запити надано, як на такі, що подано без довіреності на представлення інтересів. Відповідь позивачу на вказані звернення було надано ОСОБА_4 15.01.2016р. (на наступний день після надходження запитів), і надіслано простою кореспонденцією на адресу позивача. Цей факт підтверджується записом в журналі вихідної кореспонденції УПФУ в м.Димитрові Донецької області. УПФУ в м.Димитрові Донецької області є бюджетною установою, фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, які підлягають жорсткій економії. Саме тому можливість відправлення відповіді позивачу рекомендованим листом не розглядалась, так як в Законі України «Про звернення громадян» відсутня пряма вказівка щодо направлення відповідей на звернення рекомендованими листами. Що стосується запиту позивача про надання інформації про розмір пенсії ОСОБА_7, повідомляють наступне. Згідно зі статтями 23 і 30 Закону України «Про інформацію», наявна в Пенсійному фонді України інформація належить до конфіденційної, оскільки стосується особистого життя фізичних осіб, а отже, відповідно до статті 37 цього ж Закону не підлягає обовязковому наданню для ознайомлення за інформаційними запитами. Також згідно ч.4 ст.301 ЦК України, обставини особистого життя фізичної особи може бути розголошено іншим особам лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. Відповідно до абз.2 п.1 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, в Пенсійному фонді України та його органах, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 р. № 11-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.07.2002 р. за № 583/6871, наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2007 р. № 223, затверджено Перелік відомостей, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, в Пенсійному фонді України та його органах, яким надається гриф обмеження доступу «Для службового користування». До цього Переліку віднесені документи, які надходять до Пенсійного фонду та його органів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. № 2939-VІ, конфіденційна інформація може поширюватись лише за згодою осіб, яких стосується зазначена інформація. Позивач в своєму позові вказує, що направляв відповідні запити електронною поштою, у звязку з чим додає до позову копії скрін-шотів з поштової програми. У відповідь зазначають, що електронна адреса УПФУ в м.Димитрові Донецької області, на яку позивач направляв означені запити, є недійсною. Про зміну електронної адреси ОСОБА_4 неодноразово повідомлялось (в тому числі і на веб-ресурсах) шляхом оголошень. Вважають, що позивачу правомірно не надано інформацію на підставі надісланих ним запитів, відповідно до діючого законодавства. Крім того, з надісланих запитів ОСОБА_1, в якості представника ОСОБА_5, до УПФУ в м.Димитрові Донецької області не зазначено, що особи, яких стосується запитувана ним інформація, належними чином повідомлені про збирання відносно них інформації. Проте, ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст.22 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», надання органами Пенсійного фонду відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку, іншим юридичним і фізичним особам, крім органів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та перелічених випадків частині другій цієї статті, допускається лише за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Разом з тим, ОСОБА_1 до звернень додавалися копії довіреності не засвідчені належним чином відповідно до діючого законодавства. Статтею 75 Закону України «Про нотаріат» передбачено засвідчення вірності копій документів, а саме, нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданими підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом. Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 було відмовлено в наданні запитуваної інформації. Відповідно до ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Способами забезпечення судом доказів є витребування доказів, у томі числі за місцем їх знаходження. ОСОБА_1 довідки про розмір стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, про розмір стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 та довідку про розмір пенсії ОСОБА_7, необхідні для розгляду цивільної судової справи. Таким чином, громадянину ОСОБА_1 у судовому засіданні при розгляді цивільної справи необхідно було заявити клопотання про витребування доказів судом за їх місцезнаходженням. Крім того, 21 квітня 2016 року позивачеві ОСОБА_8 Пенсійного фонду України надано відповідь, що для отримання запитуваної ним інформації необхідно при зверненні до УПФУ в м.Димитрові Донецької області подати достатньо інформації щодо ідентифікації особи, яка звернулася, та належним чином завірену копію доручення. 10 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. 07 червня 2016 року до ОСОБА_4 надійшов лист від Представника уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на який ОСОБА_4 надано вичерпну відповідь від 21.06.2016 року. З огляду на вищевикладене та заперечення ОСОБА_4 від 17.11.2016 року, вважають, що позивачу правомірно не надано інформацію на підставі надісланих ним запитів, відповідно до діючого законодавства.

Крім цього, представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що вони не отримували від позивача заяв електронною поштою, поштою отримували. На заяву, яка надійшла поштою, була надана відповідь поштою 15.01.2016р., запити надійшли 14.01.2016р. Є журнал вихідної кореспонденції, що підтверджує надання відповіді, інших доказів немає. Якщо позивач зазначив вірну адресу у зверненні, то вона стверджує, що він отримав відповіді. Вони надали відповідь, у вони відмовляють у наданні інформації. Були 3 запити, вони дали одну загальну відповідь на всі 3 листа.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи представника відповідача ОСОБА_2

Судом встановлено, що 10 січня 2016 року з електронної адреси zapravoedelo@ukrnet2 на електронну адресу відправлені три електронні запити, а саме: «запит ОСОБА_7», «запит ОСОБА_7 2», «Ващенко-2» (а.с.42).

12 січня 2016 року позивач направив на поштову адресу УПФУ в м.Димитрові Донецької області три письмові запити щодо надання йому необхідної інформації, а саме: про надання довідки про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6; про надання довідки про розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_7; про надання довідки про розмір стягнених аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 Дані запити були отримані відповідачем 14 січня 2016 року (а.с.41-42).

На поштову адресу ОСОБА_1 була направлена відповідь № 321/03 від 15.01.2016р. де зазначено, що на його запити від 14.01.2016р. щодо надання відомостей про ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, немає правових підстав (а.с.62).

Згідно з випискою з журналу простої кореспонденції УПФУ в м.Димитрові Донецької області, ОСОБА_1 на адресу: м-н «Молодіжний», 29/54, м.Мирноград на його звернення направлена поштою 15.01.2016р. відповідь № 321/03 (а.с.82-83).

Позивач звернувся до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 10.05.2016р. де зазначив, що ним 12.01.2016р. направлено до відповідача 3 запити, які той отримав 14.01.2016р., але відповіді на них надано не було. Просив відновити порушені права а також скласти адміністративні протоколи для притягнення винних осіб до відповідальності (а.с.66).

Від представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до відповідача надійшов запит від 26.05.2016р. щодо не надання відповіді позивачу на його звернення (а.с.63-65).

Відповідач своїм листом від 21.06.2016р. надав Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відповідь, де зазначив, що 14.01.2016р. від позивача надійшли 3 запити на які 15.01.2016р. надана відповідь за вих.№ 321/03 простою кореспонденцією (а.с.71).

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, обєднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобовязані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

За змістом ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока пяти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, запити позивача були отримані відповідачем 14.01.2016р., відповідь на них була у наступний день, тобто 15.01.2016р. поштою, що підтверджується самим листом № 321/03 від 15.01.2016р. та журналом вихідної кореспонденції де зазначено, що ОСОБА_1 на адресу: м-н «Молодіжний», 29/54, м.Мирноград на його звернення направлена поштою 15.01.2016р. відповідь № 321/03.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неповідомлення позивача у встановлений строк та у встановленому порядку результатів розгляду його заяв, не знайшла підтвердження у судовому засіданні, а тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст.19, 20 Закону України «Про звернення громадян», керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області про визнання незаконною бездіяльності щодо неповідомлення у встановлений строк та у встановленому порядку результатів розгляду заяв, відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя