Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 жовтня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного малого підприємства «Незалежність» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання майнових прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з цивільним позовом до ПМП «Незалежність» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання майнових прав, мотивуючи його тим, що 10.01.2013 року між ним та ПМП «Незалежність» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва. Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобовязувався передати у власність покупцеві обєкт незавершеного будівництва складські приміщення, які розташовані за адресою: м. Біла Церква, вул. Заводська, 4 а, на земельній ділянці 0,3906 га, яка перебуває у користуванні продавця на підставі договору оренди землі від 08.12.2006 року зареєстрованого у Київській регіональній філії № 4 державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 040601100.767 - 08.12.2006 року, а покупець зобовязується прийняти обєкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Позивачу відомо, що укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, однак, директор ПМП «Незалежність» ОСОБА_3 під час підписання договору від 10.01.2013 року запевнив його, що вони обовязково посвідчять вказаний договір нотаріально, однак, на даний час за сімейними обставинами він не має можливості витрачати час на поїздки до нотаріуса. На час укладання договору, позивач не мав підстав сумніватися в добросовісності директора ПМП «Незалежність», так як останній передав йому всі необхідні документи, які стосуються обєкта незавершеного будівництва, а він передав йому обумовленому суму коштів за придбаний обєкт. На підтвердження погодження всіх істотних умов договору та реальне його виконання позивач посилається на ОСОБА_3 приймання-передачі обєкта незавершеного будівництва згідно договору купівлі-продажу підписаний між сторонами. Звернення позивача до відповідача з пропозиціями посвідчити нотаріально укладений договір, виявились безрезультатними. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва від 10.01.2013 року, укладеного між Приватним малим підприємством «Незалежність» та ОСОБА_1; визнати право власності ОСОБА_1 на майнові права щодо обєкта незавершеного будівництва, а саме: складські приміщення, який розташований за адресою: м. Біла Церква, вул. Заводська, 4 а та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В відкрите судове засідання позивач не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належно, додав до позовної заяви заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується примірником газети з публікацією оголошення про виклик відповідача до суду, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, і тому суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Суд, оглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом. .

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання матеріальної шкоди; інші юридичні акти. Цивільні права, згідно ст.13 ЦК України, здійснюються особою у межах, наданих їй договором, або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що МПМ «Незалежність» отримало Дозвіл № 15-9/09 від 18.12.2009 року на виконання будівельних робіт по вул. Заводській, 4а в м. Біла Церква, Київської області відповідно до проектної документації, що підтверджується копією дозволу.

Крім того, ПМП «Незалежність» орендувало земельну ділянку по вул. Заводській, 4 в м. Біла Церква, Київської області, що підтверджується копією договору оренди землі від 08.12.2006 року, який міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з копії інвентаризаційної справи, нежитлова будівля «А-2» «Склад» по вул. Заводській, 4а в м. Біла Церква, Київської області завершений будівництвом на 72%.

Статтею 331 ЦК України передбачено право забудовника укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Судом встановлено, що 10.01.2013 року між сторонами у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва, що підтверджується його копією. Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобовязувався передати у власність покупцеві обєкт незавершеного будівництва складські приміщення, який розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Заводська, 4а, на земельній ділянці, розміром 0,3906 га., яка перебуває у користуванні продавця на підставі договору оренди землі від 08.12.2006 року, зареєстрованого у Київській регіональній філії № 4 державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 040601100.767 - 08.12.2006 року, а покупець зобовязувався прийняти обєкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Відповідно до п. 1.4 договору, договірна вартість указаного в цьому договорі об»єкта незавершеного будівництва складає 160000,00 грн. 00 коп..

З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами був чи є будь-який спір з приводу розрахунків за названим договором, і тому суд вважає, що позивач розрахувався з відповідачем за придбане майно у повному обсязі, відповідно до п. 2.1. договору. На підтвердження погодження всіх істотних умов договору та реальне його виконання позивач надав копію акту приймання-передачі обєкта незавершеного будівництва, згідно договору купівлі-продажу, підписаний між сторонами.

Згідно ст. 177 ЦК України, обєктом цивільного права є в тому числі і майнові права.

Поняття майнового права визначено ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до нього майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

В ст. 12 ЦК України, законодавець зазначає, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Так, відповідно до зазначеної норми, допускається не тільки відмова від майнового права, але й передача його іншій особі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до ПМП «Незалежність» з заявами від 10.11.2013 року, 25.09.2014 року, 02.10.2015 року про посвідчення нотаріально, укладеного договору. Вказані заяви отримані директором ПМП «Незалежність» ОСОБА_3, що підтверджується його підписами на заявах. Однак, між сторонами так і не було посвідчено нотаріально, укладений договір.

Судом встановлено, що з підстав відсутності нотаріального посвідчення вказаного вище договору, державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4 відмовила ОСОБА_1 у реєстрації його прав власника на обєкт незавершений будівництвом по вул. Заводська, 4а в м. Біла Церква, Київської області, що підтверджується копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 31055615 від 23.08.2016 року.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач підписав з позивачем договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва та передав позивачу на його виконання всі необхідні документи, а ОСОБА_1 прийняв їх, чим фактично вступив у володіння та користування майном.

Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Суд зазначає, що до завершення будівництва обєкту покупець є власником лише матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, і тому необхідно розглядати купівлю-продаж майнових прав як купівлю права вимоги від забудовника в майбутньому збудувати, ввести в експлуатацію та передати власнику цих майнових прав квартиру або інше приміщення.

Таким чином, за договором купівлі-продажу майнових прав покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин. Законодавець не обмежує власника майнових прав на нерухоме майно в здійсненні будь-яких не заборонених законом операцій щодо цих прав.

Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до розяснень, наданих судам у п.5 ППВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не визнає права позивача на спірне майно.

За викладених обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді, і тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 2151,20 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 190, 220, 292, 328, 331, 656, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 214-215, 224, 225, 228, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу обєкта незавершеного будівництва від 10.01.2013 року, укладений між Приватним малим підприємством «Незалежність» та ОСОБА_1.

Визнати право власності ОСОБА_1 на майнові права щодо обєкта незавершеного будівництва, а саме: складські приміщення, який розташований за адресою: м. Біла Церква, вул. Заводська, 4а.

Стягнути з ПМП «Незалежність» на користь ОСОБА_1, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2151,20 грн..

Рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя ОСОБА_5