справа №619/1516/16-ц
провадження №2/619/961/16
04 липня 2016 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого - судді Болибок Є.А.
за участю: секретаря судового засідання Молотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила усунути перешкоди в здійсненні права користування і розпорядження нерухомим майном шляхом примусового виселення відповідача з житлового приміщення, яке розташоване за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Суворова №7-а, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою від 17.10.2000 року реєстровий №1-2369, вона є власником зазначеного вище домоволодіння. Однак, 04 травня 2011 року з дозволу позивача у вказаному домоволодінні був тимчасово зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, який не є членом сімї, але став проживати та продовжує жити до теперішнього часу, що підтверджується актом депутата Дергачівської міської ради від 22.03.2016 року. Проживаючи в будинку відповідач не сплачує платежі за електроенергію та газ, крім того він ніде не працює та веде аморальний спосіб життя. ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється виселитися та звільнити житлове приміщення, в звязку із чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, справу просила розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача просила ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти такого розгляду справи не заперечувала.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2000 року, реєстровий номер №1-2369, спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_3, померлого 7 квітня 2000 року, є його неповнолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Дергачі Харківської області по вул. Суворова №7-А.
Відповідно до довідки КПТІ «Інвентос» №8261 від 22.03.2016 року, домоволодіння, розташоване за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Суворова № 7-А, належить ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою 17.10.2000 року №1-2369.
Відповідно до акту депутата Дергачівської міської ради від 22.03.2016 року, при обстеженні домоволодіння за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Суворова №7-А виявлено, що за вищевказаною адресою проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності.
Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 06.05.2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам розяснення, що Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Згідно ч.1 ст.116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Як вбачається з акту членів вуличного комітету та висновків, затверджених начальником Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, робить неможливим для власника житлового будинку проживання в ньому.
Відповідно до ст.128 ЦПК України ОСОБА_2 судом було запропоновано подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення.
Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Суворова №7-А, та відповідно до ст.391 ЦК України вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування житлом шляхом виселення відповідача на підставі ст.116 ЖК УРСР.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 208, 209, 212-215, 223-226, 233 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Суворова №7-А.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є. А. Болибок