Номер провадження 6/754/26/16
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2016 року м. Київ

Деснянський районний суду міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві про тимчасове обмеження у праві боржника виїзду боржника за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеним поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього згідно: виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2015р. № 2-826/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 28024,00 грн., та виконавчого листа №2-826/15 від 24.03.2015 року Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2015р. № 2-826/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 3222,41 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на виконанні у ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження ВП №49598062 по виконанню: виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2015р. № 2-826/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 28024,00 грн. та виконавчого листа №2-826/15 від 24.03.2015 року Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2015р. № 2-826/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 3222,41 грн., посилаючись на те, що Державним виконавцем, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 09.04.2015р. винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень ВП №47155325 та ВП №47155532, якими надано строк для самостійного виконання у строк до 7-ми днів з моменту винесення постанови, та яку було направлено боржнику. Відповідно до статті 31 цього Закону, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Божником в строк, наданий для самостійного виконання, рішення не виконано, про причини такого невиконання державного виконавця повідомлено не було. У зв'язку з чим, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення, та, як вважає державний виконавець боржник обізнаний про свої обов'язки та про наявність виконавчого провадження, останнім не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання (повне або часткове) рішення, а навпаки вчиняються дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання, боржником вчиняються дії (бездіяльність), що свідчать про навмисне (свідоме) невиконання останнім, покладених на нього обов'язків, не повідомлено державного виконавця про свої доходи та майно, у тому числі майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно не з'являється за викликом до державного виконавця, зазначивши, що державним виконавцем вжито усіх заходів примусового виконання рішення, яке залишається невиконаним.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України подання державного виконавця розглянуто судом негайно без виклику та повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Заслухавши державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд вважає подання передчасним, безпідставним та необґрунтованим, доводи цього подання не доведеними, та подання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2-826/15 виданий 24.03.2015р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 280240,00 грн., та виконавчий лист №2-826/15 виданий 24.03.2015 року Деснянським районним судом м. Києва від 24.03.2015р. про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 3222,41 грн., були подані для примусового виконання 06.04.2015 року.

Відповідно постанов про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2015р. №47155325 №47155532 боржником є ОСОБА_1.

Боржник ОСОБА_1 згідно виконавчого листа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Актом державного виконавця від 21.09.2015 року під час виходу за адресою: АДРЕСА_1, з метою повного виконання виконавчого провадження, але за відсутності свідків, було встановлено, що двері квартири ніхто не відчинив.

Відповідно до виклику державного виконавця від 03.09.2015р. №1029/9 ОСОБА_1 зобов'язано з'явитись до державного виконавця 09.09.2015р. для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату, який не було виконано, однак, до відповідальності за невиконання вимог державного виконавця боржника притягнуто не було.

Відповідно до виклику державного виконавця від 21.09.2015р. №1029/9 ОСОБА_1 зобов'язано з'явитись до державного виконавця 30.09.2015р. для сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату, який не було виконано, однак, до відповідальності за невиконання вимог державного виконавця боржника притягнуто не було.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частинами 2-3 статті 2 Протоколу No.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України свободу пересування та право вільно залишати територію України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, громадянинові, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Законодавством не передбачено застосування судом таких заходів до громадян України, як тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Разом з тим, суду не надано доказів вжиття всіх заходів примусового виконання рішення, установлених Законом України "Про виконавче провадження", своєчасного та повного вчинення виконавчих дій, доказів надсилання не пізніше наступного робочого дня боржникові копій постанови про відкриття виконавчого провадження та їх отримання адресатом, щодо можливості реалізації боржником своїх прав і обов'язків у виконавчому провадженні, ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, неможливості виконання рішення суду, а також підтвердження наміру виїхати найближчим часом за межі України.

Суд звертає увагу на те, згідно ч. 1 ст. 40. Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Судом встановлено, що державний виконавець не звертався до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державний виконавець передчасно та безпідставно просить про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій державним виконавцем, відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, використовуючи принцип справедливості, визначений ст. 1 ЦПК України, враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів реалізації боржником своїх прав і обов'язків у виконавчому провадженні, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 210, 377-1 ЦПК, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 12, 40 Закону України "Про виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Петріщева І.В.