Провадження №22-ц/784/718/16
Справа № 471/1130/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Губанова В.М.
Провадження № 22ц/784/718/16 Доповідач: Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Темнікової В.І., Прокопчук Л.М.

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 21 травня 2015 року між нею та ОСОБА_3 була досягнута домовленість, згідно з якою він повинен був повернути їй 600 доларів США в строк до 05 серпня 2015 року, на підтвердження чого надав розписку. Однак у вказаний термін борг не повернув, тобто ухилився від взятого на себе зобов'язання.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь борг у сумі 12 708 грн. та судові витрати.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, в позивачка в апеляційній скарзі, поданій через представника ОСОБА_2, ставить питання про його скасування у зв'язку з допущеним судом порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звернувшись до суду, позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що 21 травня 2015 року між нею та ОСОБА_3 була досягнута домовленість, згідно з якою він повинен був повернути їй 600 доларів США в строк до 05 серпня 2015 року, на підтвердження чого надав розписку. Однак у вказаний термін борг не повернув, тобто ухилився від взятого на себе зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції послався, зокрема, на те, що гроші за розпискою від 21.05.2015 року не передавались і, відповідно, договір позики між сторонами не укладався.

Крім того суд зазначив, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення коштів з відповідача, позивачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження обставин, з якими вона пов'язує свої вимоги, оскільки із змісту розписки не зрозуміло, чи є ця розписка договором позики, хто є позикодавцем і яка сума надається в борг; нею як позивачкою в судове засідання не було надано переконливих доказів, що саме розписка, укладена 21.05.2015 року, є договором позики.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі послалася на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і наявним у ній доказам.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, послався, зокрема, на те, що у 2013 році він неповністю розрахувався з ОСОБА_1 за поставлене насіння, і рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 06.05.2015 року з нього на її користь було стягнуто з урахування індексу інфляції та 3% річних 15275.82 грн.

В цей час він вирішив продати належну йому машину, але дізнався про заборону її відчуження.

21.05.2015 року він віддав ОСОБА_1 стягнуті за рішенням суду гроші, але вона не погоджувалась на закриття виконавчого провадження, вважаючи, що він повинен віддати їй більше, і оскільки машину треба було продати швидко, він написав ОСОБА_1 спірну розписку, після чого вона повідомила державного виконавця про погашення боргу, і виконавче провадження було закрито, арешт з машини знято.

Колегія суддів з урахуванням вищезазначеного приходить до наступного.

Згідно зі ст.ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Цивільним процесуальним законодавством передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

На обґрунтування заявлених вимог, як уже зазначалося вище, позивачка надала оригінал розписки, за якою ОСОБА_3 зобов'язався віддати їй у строк до 05 серпня 2015 року 600 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що, дійсно, рішенням Братського районного суду Миколаєвської області від 06.05.2015 року з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_1.15275.82 грн.

Згідно з постановою ВДВС Братського районного управління юстиції (а.с.24) та листа даного відділу, направленого на адресу апеляційного суду, 21.05.2015 року від стягувачки ОСОБА_1 надійшла заява про те, що ОСОБА_3 повністю сплатив їй стягнуту за рішенням суду грошову суму, і 21.05.2015 року виконавче провадження було закрито.

Таким чином, в даному випадку про інновацію боргу не йдеться.

Доводи відповідача, наведені у зв'язку з невизнанням апеляційної скарги, колегія суддів оцінює критично, оскільки ні в суді першої, ні апеляційної інстанції він не надав жодного доказу на їх підтвердження, навіть даних про те, що у нього був автомобіль, який було відчужено у зазначений ним період.

Посилання відповідача на наявність ухвали суду, на підставі якої було накладено арешт на все його майно, в тому числі і на автомобіль, не є належним доказом наведених ним доводів.

Зазначену ухвалу було постановлено судом першої інстанції 03 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, що утворився внаслідок недоплати відповідачем грошової суми за поставлене соняшникове насіння.

За клопотанням же позивачки суд першої інстанції витребував у приватного нотаріуса Братського нотаріального округа Миколаївської області Малярчук Н.В. копію заяви дружини відповідача ОСОБА_5, згідно з якою вона дала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_3 договору позики в сумі 15000 грн. з ОСОБА_1

При цьому сам відповідач не заперечував того, що ця заява пов'язана з написанням ним розписки на 600 доларів США, але знов-таки обґрунтовував цю обставину необхідністю продажу автомобіля.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте, як зазначила позивачка, ОСОБА_3ні в установлений в договорі строк, ні в подальшому борг за договором позики в сумі 600 доларів США не повернув.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 суми позики у розмірі 12708 грн.

Що стосується доводів відповідача, то ним не береться до уваги такого.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Пояснення свідків не могло бути взято до уваги судом першої інстанції, оскільки в силу вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 2 статті 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Наявність у ОСОБА_1 оригіналу договору позики, який є предметом даного спору, свідчить про те, що зобов'язання ОСОБА_3 з повернення позичених коштів не виконано.

Будь-яких доказів того, що розписку було написано внаслідок незаконних дій стосовно нього з боку позивачки ОСОБА_1, відповідач суду першої інстанції не надав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 533 ч. 2 ЦК України у разі визначення у зобов'язанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу

Днем платежу в даному випадку є день звернення позивачки до суду як обраний нею спосіб захисту порушеного права, але оскільки нею перераховано суму боргу у 600 доларів США станом на 31.08.2015 року, суд не може вийти за межі заявлених нею вимог.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду позивачка ОСОБА_1, яка є інвалідом 2 групи безстроково, повинна була сплатити 487.20 грн., а за подачу апеляційної скарги - 535.92 грн. Отже стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 1023.12 грн.

Та обставина, що позивачкою при зверненні до суду було помилково сплачено судовий збір у сумі 243.60 грн., не є підставою для стягнення цієї суми з відповідача на її користь. Позивачка не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції із заявою про повернення помилково сплаченої суми судового збору.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права…

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України,

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2016 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 12708 (дванадцять тисяч сімсот вісім) гривень, у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1023 гривні 12 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

?