Єдиний унікальний номер 243/8766/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1067/2016
Головуючий у 1 інстанції: Руденко Л.М. Єдиний унікальний номер 243/1473/16-ц
Доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1067/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Посилався на те, що на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06.03.2009р. ОСОБА_2 розпоряджався автомобілем ЗАЗ DAEWOO модель LANOS, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_2, власницею якого є ОСОБА_3. Між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про продаж вказаного автомобіля. Оскільки автомобіль був придбаний в кредит і заборгованість була не сплачена, зняти його з обліку та переоформити було неможливо. Тому було вирішено, що ОСОБА_2 видасть йому нотаріально посвідчену довіреність на керування та розпорядження автомобілем, а після погашення кредиту надасть довідку - рахунок для переоформлення автомобіля. 24 листопада 2010р. ОСОБА_2 видав йому нотаріально посвідчену довіреність на керування та розпорядження автомобілем, він, позивач, передав ОСОБА_2 37 000 грн., про що останній написав розписку. В подальшому він неодноразово телефонував ОСОБА_2 щодо надання довідки - рахунку, відповідач обіцяв її надати, називаючи нові строки, а потім не брав слухавку, кошти йому не повернув. 27 червня 2015р. автомобіль, яким він керував на підставі довіреності, виданої ОСОБА_2, що діяв від імені ОСОБА_3, був зупинений інспектором ДАІ, йому було повідомлено, що на автомобіль накладено арешт ВДВС Краматорського міського управління юстиції у зв'язку із боргами ОСОБА_3 та автомобіль у нього був вилучений. Таким чином, йому стало відомо, що на автомобіль, за який він сплатив кошти, накладено арешт у зв'язку із непогашенням заборгованості за кредитами, отриманими ОСОБА_3. Оскільки на момент досягнення домовленості та видачі нотаріально посвідченої довіреності від 24.11.2010р. відповідачі не мали права розпоряджатись автомобілем та ОСОБА_2 отримав від нього кошти в сумі 37 000 грн. без достатньої правової підстави, посилаючись на ст. 1212 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 37 000 грн., з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. та судовий збір в сумі 370 грн..

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково, стягнено з ОСОБА_3 на користь позивача 37 000 грн., судові витрати в сумі 790 грн., у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду та стягнути кошти із ОСОБА_2, а не з ОСОБА_3. Зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 передав кошти ОСОБА_3, тому вона, як власник автомобіля має повернути йому ці кошти. Однак, жодних доказів передачі коштів ОСОБА_3 ОСОБА_2 не надав, відповідачка до суду не з'явилась, а тому відсутні докази правдивості пояснень ОСОБА_2. Судом не взято до уваги та не надано належної оцінки тим обставинам, що саме ОСОБА_2 брав у нього кошти, видав розписку та нотаріально посвідчену довіреність, тому саме на нього слід покласти обов'язок по поверненню коштів.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 проти скарги заперечувала та просила рішення залишити без зміни. Позивач в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмою, отриманою ним особисто 27 травня 2016р..

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 на користь позивача 37 000 грн. суд виходив із того, що саме ОСОБА_3 є власником автомобіля ЗАЗ DAEWOO модель LANOS, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_2, саме їй ОСОБА_2 передав 37 000 грн., отриманих за автомобіль від ОСОБА_1, ОСОБА_3 повинна була погасити кредит за даний автомобіль, отримати довідку - рахунок та укласти, як власник транспортного засобу, угоду із ОСОБА_1 відповідно до норм Цивільного кодексу, тому саме ОСОБА_3 має повернути кошти позивачу. Суд послався на ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, статті 206, 208 ч.3 ЦК України щодо усної та письмової форми договорів, Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач у позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого 11.11.2009р. ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_3 є власником автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO модель LANOS, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_2.

24 листопада 2010р. ОСОБА_3, за яку на підставі довіреності, посвідченої 06.03.2009р. приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу, діяв ОСОБА_2, видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися (продати, передати в оренду), керувати, а при необхідності зняти з обліку та продати вказаний автомобіль.

В цей же день ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 письмову розписку, у якій зазначив, що він зобов'язується надати довідку - рахунок (про закінчення заборгованості кредиту) ОСОБА_1 29.03.2011р., 24.11.2010р. він отримав від ОСОБА_1 за автомобіль НОМЕР_2 37 000 грн., з 24 листопада 2010р. автомобіль DAEWOO LANOS НОМЕР_2 належить ОСОБА_1.

В засіданні апеляційного суду задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та долучено до справи копію розписки від 06.03.2009р., оригінал якої оглянутий судом, у розписці зазначено, що ОСОБА_3 продала по генеральній довіреності кредитний автомобіль НОМЕР_1, кредит закінчується 14.12.2010р.. Після закінчення кредиту вона зобов'язується 15.12.2010р. переоформити технічний паспорт на ОСОБА_2. За вказаний автомобіль вона отримала 38 000 грн..

27.06.2015р. автомобіль був тимчасово затриманий та поставлений на штрафний майданчик у зв'язку з боргами ОСОБА_3.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність письмових документів - розписки та довіреності, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, підтверджують укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля.

Оскільки у встановленому законом порядку договір купівлі - продажу автомобіля не був визнаний недійсним та виконаний сторонами, існування між ними зобов'язальних відносин, які виникли з угоди, унеможливлює застосування до цих правовідносин норму статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, а також і ст. ст. 387 ЦК України, предметом регулювання якої є витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Той факт, що придбаний ОСОБА_1 автомобіль перебував під арештом та відповідачі не мали права ним розпоряджатись не є підставою для застосування положень статей 387, 1212 ЦК України, а зумовлює інші наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі N 6-100цс15 від 3 червня 2015р.

Згідно з ч.2 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За вказаних обставин, рішення суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: