Ухвала

іменем україни

30 грудня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідача завдані збитки в сумі 500 000 грн, а саме: підготовка земельної ділянки - 100 000 грн, вартість автомобіля «ЗАЗ» - 200 000 грн, моральні збитки за 2 роки розслідування кримінальної справи - 200 000 грн, а також зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1, де облаштована автостоянка (АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки судами встановлено, що земельні ділянки які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, перебувають у власності територіальної громади м. Києва. Позивачем не надано жодних доказів того, що зазначені земельні ділянки належать йому на праві приватної власності або виділені у користування (оренду тощо) у встановленому законом порядку, що ним було витрачено певні кошти на оформлення спірних земельних ділянок, а тому позовні вимоги щодо відшкодування збитків завданих відповідачем шляхом самовільного зайняття земельних ділянок до задоволення не підлягають.

Суди дійшли вірного висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку є необґрунтованими, оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 експлуатується ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 на підставі договорів № ДНП-2012-12/108 від 21 грудня 2012 року та № ДНП-2012-12/46 від 21 грудня 2012 року, № ДНП-2015-07/53 від 30 липня 2015 року укладених між КП «Київпастранспаркскрвіс» та ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_3 Щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 то позивачем не надано доказів того, що відповідач самовільно зайняв вказану земельну ділянку.

Позивачем не надано жодних доказів того, що він є власником автомобіля НОМЕР_1 або ж його законним володільцем, а тому суди дійшли вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування вартості зазначеного автомобіля.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов і кримінальних справ