АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 673/367/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1971/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, вказував, що відповідач поширює відомості, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Вказував, що відповідач поширив недостовірну інформацію у заяві від 03.03.2016 року, надісланій на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції:

«ОСОБА_1 як приїде з Києва старається мене десь підловити і нападає на мене словесно, погрожує закриттю мого бізнесу, провокує мене на конфлікт, обзиває мою дружину «собакою», таким методом виводить мене з терпіння, щоб я не стримався і вдарив його, щоб була підстава мені і дружині відімстити за якісь фото, про які я нічого не знаю. 29 лютого 2016 року близько 19 години я зайшов в райвідділ міліції. Там я зустрів ОСОБА_1, який назвав мене хворим, таким чином знову хотів викликати на конфлікт. Я йому сказав, що досить вже конфліктувати з усіма людьми в Деражні, подавати в суди, міліцію та різні організації, органів влади. В мене давно склалася думка, що ОСОБА_1 психічно неврівноважений «адвокат». Я прошу Вас, так як Ви влада, прийняти відповідні міри до «адвоката-терориста» ОСОБА_1А.». Цю інформацію просив зобовязати відповідача спростувати на протязі 3-х днів в такий же спосіб, як вона була поширена, шляхом подачі відповідної заяви до місцевої поліції.

В подальшому позивач збільшив заявлені вимоги і також просив спростувати інформацію образливого характеру, поширену відповідачем у заяві до начальника Деражнянської поліції від 16.03.2016 року:

«Він (ОСОБА_1А.) образливо напав на мене та обізвав мене хворим, висловлювався в грубій формі»;

«Він якийсь адвокат, не має ніякої культури поведінки, прикриваючись адвокатським посвідченням, він може образити будь-яку людину, що він і робить»;

«Прошу прийняти міри до адвоката хулігана»;

«Пора Деражнянській міліції припинити його протиправні дії».

Також просив спростувати недостовірну інформацію, поширену відповідачем в скарзі від 24.03.2016 року, направленій до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а саме:

«ОСОБА_1 не сподобалось, що вийшло не по його і подав до Деражнянського суду позов на старшого лейтенанта ОСОБА_3 Суд відмовив в позові ОСОБА_1 Тоді він звернувся до Апеляційного суду Хмельницької області і там йому відмовили в позові.»;

«ОСОБА_1 після судів пресував своїми методами молодого спеціаліста, що той розрахувався».

В заяві-додатку до позовної заяви, адресованої 22.03.2016 року Київській міській кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури, також міститься недостовірна інформація поширена ОСОБА_2, яку позивач просив спростувати:

«Це стид і позор, одні емоції, з нахабством наголошує безкінечно»;

«ОСОБА_1 визначив мені діагноз, цей діагноз якраз підходить адвокату ОСОБА_1А.»;

«Коли Ви ознайомитесь з позовною заявою, переконаєтесь, що цей діагноз підходить адвокату ОСОБА_1А.»;

«Нема слів для цього хама».

Просив також спростувати записку від ОСОБА_2 від 15.03.2016 року: «Скоро твоя біганина в Деражні закінчиться».

Просив спростувати поширену ОСОБА_2 недостовірну інформацію, викладену в скарзі до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів від березня 2016 року, а саме: «Я просив ОСОБА_1, щоб він зупинився і не писав ті різні заяви, скарги в органи влади, не накидався як звір на моїх клієнтів.»;

«Скільки я не знаю адвокатів, так і різних людей, я не зустрічав ні однієї людини з таким неадекватним, скаженим характером.»;

«Після цього він звернувся до прокурора Деражнянського району, просидів у нього від ранку до вечора і зобовязав прокурора через свою наглість, щоб у мене вдома міліція зробила обшук на предмет фотокарток.»;

«Розізлившись, що не знайшли фотокартки, ОСОБА_1 постійно старається мене підловити, щоб не було свідків і постійно принижує мене, скандалить, добивається, щоб я також на нього реагував, хоче підставити, щоб подати на мене до суду.»;

«Так як я його знаю добре, знаю його підлість.»;

«Потрібно це зупинити, бо поки ви не заберете цей документ (посвідчення адвоката) він далі буде тероризувати усіх».

Окрім цього, просив також спростувати недостовірну інформацію, викладену відповідачем в його запереченнях від 20.05.2016 року на цей позов, а саме:

«У розмові зі мною ОСОБА_1 розвинув тему про те, що у Деражнянській районній лікарні головний лікар та інші лікарі вчиняють протиправні дії і тому він мене спровокував на ведення з лікарями боротьби. За ініціативою ОСОБА_1 ним були підготовлені заяви такого ж характеру, як і відносно мене, щодо захисту честі та гідності від працівників Деражнянської ЦРЛ. За участю ОСОБА_1 у суді в якості мого представника він потребував, щоб я йому заплатив кошти в сумі 1000 грн., що мною було зроблено…»;

«Як потім виявилося, він мене обманув, привласнивши заплачені йому кошти на свою користь»;

«…він (ОСОБА_4П.) не маючи сімї і постійного місця проживання, не має можливості харчуватися нормально, як порядні мешканці»;

«У мене виник сумнів у тому, яким чином він отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, скільки я знаю, що він за період нашого знайомства не закінчував будь-який юридичний навчальний заклад і не міг мати диплому юриста»;

«Також я почув, що ОСОБА_1 … влаштував конфлікт в міській раді та районній адміністрації…»;

«Як мені відомо, ОСОБА_1, користуючись статусом адвоката, уже неодноразово вчиняє зазначені вище протиправні дії в м. Деражня і не несе за свої дії відповідальності».

Позивач просив визнати наведені у заявах та скаргах відповідача відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію і зобов'язати його спростувати поширені неправдиві відомості шляхом направлення відповідних заяв до установ, яким були адресовані звернення, а також спростовувати записку ОСОБА_2 від 15.03.2016 року.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення відповідно до вимог закону в рамках позовних вимог. Посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, та порушення норм процесуального права. Вважає, що рішення ухвалено на припущеннях та перекрученнях, не надано оцінки усім доказам у справі. Суддя не оголосив в судовому засіданні його додаткові уточнюючі заяви від 07.04.2016 року та 25.05.2016 року, також залишив без розгляду шість письмових клопотань про витребування доказів. Суд не врахував висновки Конституційного суду України, наведені в рішенні від 10.04.2003 року № 8-рп/2003, за якими викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України, тобто, відповідач мав би понести цивільно-правову відповідальність, згідно ст. 277 ЦК України.

Оскаржуване рішення суперечить постановам Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Вважає хибним висновок суду про те, що, звертаючись із заявами до місцевої поліції та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, відповідач не поширював неправдиві відомості, а реалізував своє право на звернення, при цьому суд не дав оцінки запереченням відповідача на позов, в яких він також вдався до поширення недостовірної інформації.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач письмовою заявою просив справу розглядати у його відсутності.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч.1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що у заяві від 03.03.2016 року, надісланій на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції, ОСОБА_2 вказав:

«ОСОБА_1 як приїде з Києва старається мене десь підловити і нападає на мене словесно, погрожує закриттю мого бізнесу, провокує мене на конфлікт, обзиває мою дружину «собакою», таким методом виводить мене з терпіння, щоб я не стримався і вдарив його, щоб була підстава мені і дружині відімстити за якісь фото, про які я нічого не знаю.

29 лютого 2016 року близько 19 години я зайшов в райвідділ міліції. Там я зустрів ОСОБА_1, який назвав мене хворим, таким чином знову хотів викликати на конфлікт. Я йому сказав, що досить вже конфліктувати з усіма людьми в Деражні, подавати в суди, міліцію та різні організації, органів влади. В мене давно склалася думка, що ОСОБА_1 психічно неврівноважений «адвокат». Я прошу Вас, так як Ви влада, прийняти відповідні міри до «адвоката-терориста» ОСОБА_1А.».

У заяві, направленій начальнику Деражнянського відділення поліції від 16.03.2016 року ОСОБА_2 вказав:

«Він (ОСОБА_1, 15.03.2016 року) з образою напав на мене, обзивав мене хворим, висловлювався в грубій формі»;

«Він якийсь адвокат, не має ніякої культури поведінки, прикриваючись адвокатським посвідченням, він може образити будь-яку людину, що він і робить»;

«Прошу прийняти міри до адвоката хулігана»;

«Пора Деражнянській міліції припинити його протиправні дії».

В скарзі від 24.03.2016 року, направленій ОСОБА_2 до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, вказувалося:

«ОСОБА_1 не сподобалось, що вийшло не його і подав до Деражнянського суду позов на старшого лейтенанта ОСОБА_3 Суд відмовив в позові ОСОБА_1 Тоді він звернувся до Апеляційного суду Хмельницької області і там йому відмовили в позові»;

«ОСОБА_1 після судів пресував своїми методами молодого спеціаліста, що той розрахувався».

В заяві-додатку до позовної заяви, адресованої 22.03.2016 року Київській міській кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури, ОСОБА_2 зазначалося:

«Це стид і позор, одні емоції, з нахабством (ОСОБА_1А.) наголошує безкінечно, що я хворий психічно…»;

«ОСОБА_1 визначив мені діагноз, цей діагноз якраз підходить адвокату ОСОБА_1А.»;

«Коли Ви ознайомитесь з позовною заявою, переконаєтесь, що цей діагноз підходить адвокату ОСОБА_1А.»;

«Нема слів для цього хама».

На конверті з листом від позивача ОСОБА_2 від 15.03.2016 року власноруч написав: «Скоро твоя бігатня в Деражні закінчиться».

В скарзі до Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів, направленій у березні 2016 року, ОСОБА_2 вказав:

«Я просив ОСОБА_1, щоб він зупинився і не писав ті різні заяви, скарги в органи влади, не накидався як звір на моїх клієнтів.»;

«Скільки я не знаю адвокатів, так і різних людей, я не зустрічав ні однієї людини з таким неадекватним, скаженим характером.»;

«Після цього він звернувся до прокурора Деражнянського району, просидів у нього від ранку до вечора і зобовязав прокуратуру через свою наглість, щоб у мене вдома міліція зробила обшук на предмет фотокарток.»;

«Розізлившись, що не знайшли фотокартки, ОСОБА_1 постійно старається мене підловити, щоб не було свідків і постійно принижує мене, скандалить, добивається, щоб я також на нього реагував, хоче підставити, щоб подати на мене до суду.»;

«Так як я його знаю добре, знаю його підлість.»;

«Потрібно це зупинити, бо поки ви не заберете цей документ (посвідчення адвоката) він далі буде тероризувати усіх».

У запереченнях відповідача на цей позов від 20.05.2016 року ним, зокрема, вказано:

«У розмові зі мною ОСОБА_1 розвинув тему про те, що у Деражнянській районній лікарні головний лікар та інші лікарі вчиняють протиправні дії і тому він мене спровокував на ведення з лікарями боротьби. За ініціативою ОСОБА_1 ним були підготовлені заяви такого ж характеру, як і відносно мене, щодо захисту честі та гідності від працівників Деражнянської ЦРЛ. За участю ОСОБА_1 у суді в якості мого представника він потребував, щоб я йому заплатив кошти в сумі 1000 грн., що мною було зроблено…»;

«Як потім виявилося, він мене обманув, привласнивши заплачені йому кошти на свою користь»;

«…він (ОСОБА_4П.) не маючи сімї і постійного місця проживання, не має можливості харчуватися нормально, як порядні мешканці»;

«У мене виник сумнів у тому, яким чином він отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, скільки я знаю, що він за період нашого знайомства не закінчував будь-який юридичний навчальний заклад і не міг мати диплому юриста»;

«Також я почув, що ОСОБА_1 … влаштував конфлікт в міській раді та районній адміністрації…»;

«Як мені відомо, ОСОБА_1, користуючись статусом адвоката, уже неодноразово вчиняє зазначені вище протиправні дії в м. Деражня і не несе за свої дії відповідальності».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності факту поширення недостовірної інформації, оскільки звернення відповідача до правоохоронного органу та органу, компетентного вирішувати питання дисциплінарної відповідальності адвокатів, здійснені з метою реалізації конституційного права на звернення, а не з метою поширення недостовірної інформації.

Доводи апеляційної скарги про хибність цього висновку є безпідставними.

Так, стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Водночас статтею 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, за змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Так, відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Встановлено, що лише 2 висловлювання з наведених позивачем у позовній заяві, містять інформацію (відомості) негативного характеру щодо позивача: «29 лютого 2016 року близько 19 години я зайшов в райвідділ міліції. Там я зустрів ОСОБА_1, який назвав мене хворим…» (заява ОСОБА_2 від 03.03.2016 року на ім'я начальника Деражнянського відділення поліції);

«Він (ОСОБА_1, 15.03.2016 року) з образою напав на мене, обзивав мене хворим, висловлювався в грубій формі» (заява від 16.03.2016 року, направлена начальнику Деражнянського відділення поліції).

Решта наведених позивачем висловлювань є оціночними судженнями відповідача, його критичною оцінкою певних фактів, а також професійних та моральних якостей позивача. На це вказують і використані відповідачем гіперболи та алегорії як мовностилістичні засоби - «адвокат-терорист», «пресував», «накидався як звір», «скажений характер» тощо.

Будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, ці оціночні судження не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з роз'ясненнями п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у випадку, коли особа звертається до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Отже, відповідач дійсно при подачі заяв на дії позивача до правоохоронного органу та до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури як органу, уповноваженого за Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вирішувати питання дисциплінарної відповідальності адвокатів, реалізував надане йому Конституцією України та законами України право на звернення з метою захисту своїх прав, які він вважав порушеними діями позивача, тому висловлювання у цих зверненнях не є поширенням недостовірної інформації.

Записка ОСОБА_2, адресована позивачу, також не містить фактичних відомостей, водночас матеріали справи не містять даних про доведення її змісту до відома третіх осіб чи особи (поширення).

Подаючи заперечення на позов, які також не містять фактичних даних негативного характеру щодо позивача і є оціночними судженнями, відповідач діяв не з метою поширення недостовірної інформації, а реалізовував свої процесуальні права, передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, тому відсутні підстави для задоволення позову і в цій частині вимог.

Так, відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою

пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Суд першої інстанції, констатуючи відсутність факту поширення недостовірної інформації, помилково вказав також про недоведеність заявлених вимог та злого умислу відповідача на поширення такої інформації, проте це не вплинуло на правильність його висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За відсутності факту поширення недостовірної інформації безпідставними також є доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків Конституційного суду України за рішенням від 10.04.2003 року № 8-рп/2003, за якими викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

До того ж цим рішенням розяснено, що мається на увазі дисциплінарна, цивільно-правова, адміністративна або кримінальна відповідальність згідно з законодавством України (зокрема, статті 173-1, 212-1 КУпАП, ст.259, 383 КК України, відшкодування особою за рішенням суду витрат у зв'язку з перевіркою звернень, які містять завідомо неправдиві відомості на підставі ст. 27 Закону України "Про звернення громадян"), проте не обовязок щодо спростування інформації на підставі ст. 277 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1971/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 41