Справа № 606/1255/16-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Бойка І.І., при секретарі Кавалко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів, а саме інфляційних витрат в сумі 72200 грн. за прострочення виконання рішення Теребовлянського районного суду від 28 вересня 2015 року по справі №606/1255/15-ц.

Позивач позовні вимоги підтримав із мотивів, викладених у ньому та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду повторно не зявився і не повідомив про причини своєї неявки.

Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 28 вересня 2015 року по справі №606/1255/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто 200000 грн. Дане рішення вступило в законну силу.

Однак, не зважаючи на рішення суду відповідач борг в сумі 200000 грн. не повернув, таким чином допустив прострочення виконання грошового зобов»язання.

Сума інфляційних втрат за період з 05.08.2013 року по 01.03.2015 року складає 72200 грн., що стверджується відповідним розрахунком (а.с.3).

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.598, ст.599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України.

Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем порушено права позивача, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в його користь коштів, а саме інфляційних витрат в сумі 72200 грн. підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.10,60,213-215,224-226 ЦПК України, ст. 11, 526, 598, 599, 600, 604-609 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти інфляційні витрати у розмірі 72200 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 722 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: