Справа №592/1897/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В.Б.
Номер провадження 22-ц/788/910/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Лузан Л. В. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - «Унікредитбанк» про розподіл спільно нажитого майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

24 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що з 26.08.2000 року по 24.06.2011 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів.

В період їх спільного проживання 05.09.2003 року ними був придбаний будинок і земельна ділянка, площею 0,56 га, за 11500 доларів США, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Для придбання зазначеного нерухомого майна була продана належна їй однокімнатна квартира за 7000 доларів США, що знаходилась за адресою АДРЕСА_2. В подальшому до придбаного будинку була добудована мансарда площею 70 кв.м.

Крім того під час шлюбу було придбано 2 автомобілі: в 2008 році ГАЗ ВАМС ПБ-33023 СП за реєстраційним номером НОМЕР_1, який 27.11.2011 року відповідач продав за 55000 грн., та в 2009 році автомобіль «Subaru Forrester», придбаний за генеральною довіреністю за 40000 доларів США у ОСОБА_5

В 2009 році вони з відповідачем відкрили два салони ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку та м. Севєроденецьку, які зареєстровані на ОСОБА_4 і складаються з 8 тренажерів для занять фітнесом, роздягалки, офісної техніки (комп'ютерів, музичного центру), столів, стільців та прав на франчайзинг (ліцензію на заняття цим видом діяльності). Цього ж року ними було також придбано 50 електротерапевтичних апаратів для салону «ІНФОРМАЦІЯ_4» в м. Донецьку та м. Севєродонецьку для відкриття третього салону.

Також зазначає, що в січні 2014 року відповідач придбав за кошти, які він отримав від спільного бізнесу у м. Донецьку будинок та зареєстрував його на своє ім'я.

Вважає, що зазначене майно є спільно нажитим майном подружжя і підлягає поділу в рівних частинах. Під час розгляду справи ОСОБА_3 неодноразово збільшувала та уточнювала позовні вимоги і остаточно просить: виділити їй у власність - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку, площею 0,56 га на якій він розташований, права на використання торгової марки ІНФОРМАЦІЯ_3 - прав на франчайзинг для кожного із салонів на суму 270 000 грн. і 20 електротерапевтичних апаратів для салону «ІНФОРМАЦІЯ_4», що за адресою АДРЕСА_3 на 80 000 грн., а всього на 350 000 грн. Відповідачу - ОСОБА_4 виділити будинок у м. Донецьку, гроші в сумі 55 000 грн. з продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ-33023 СП за № НОМЕР_1 та автомобіль «Subaru Forrester» за 810 000 грн., 30 електротерапевтичних апаратів для салону «ІНФОРМАЦІЯ_4», що із Донецька та Сєверодонецька на суму 120 000 грн., а всього на 985 000 грн. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 317 500 грн. різниці у вартості майна та витрати по сплаті судового збору. Зобов'язати ОСОБА_4 повернути їй всі документи на будинок: договір купівлі-продажу, техпаспорт, будинкову книгу і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням суду від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував істотну обставину, що для придбання спірного будинку за 11500 доларів США була продана її власна 1-кімнатна квартира за 7000 доларів США, тому поділ майна в цій частині на дві рівні частки суперечить нормам діючого законодавства. Суд зробив невірні висновки із наявних обставин справи та порушив норми матеріального права, відмовив в задоволенні клопотання про забезпечення доказів та витребування документів у відповідача. Крім того суд зовсім не надав правової оцінки показам свідків, що були допитані в судових засіданнях і показання яких є одним із засобів доказування фактичних обставин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Гаврилюк Н.М., представника відповідача - адвоката Осмоловського В.В., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 26 серпня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7, 8 том 1).

05 вересня 2003 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав житловий будинок, загальною площею 80,1 кв. м, житловою площею 53,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно п. 2 договору купівлі-продажу продаж будинку вчинено за 30 600 гривень (а. с. 76-77 том 1).

В цей же день 05 вересня 2003 року ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором продала належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, яка була придбана нею 29 листопада 1999 року. Згідно п. 3 договору купівлі-продажу продаж зазначеної квартири вчинено ОСОБА_3 за 17 100 гривень (а. с.114-115 том 1).

21.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту №750/4-4306, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 25 000 ЄВРО (а.с.71-72 том 1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним ОСОБА_4 за іпотечним договором № б/н від 21.11.2006 року передав в іпотеку банку нерухоме майно: житловий будинок з цегли (літера А), загальною площею 81,4 кв.м, житловою площею 53,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 203 000 грн., що у валюті кредиту становить 31 304,43 євро 43 євроцентів (а.с.73-74 том 1).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 липня 2009 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0549 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 75 том 1).

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував ту обставину, що кошти отримані ОСОБА_3 від продажу належної їй квартири, були використані сторонами для придбання будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Проте, стверджує, що після придбання будинку сторонами було зроблено ремонт та добудову будинку, за рахунок чого його вартість значно зросла, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя.

З інвентарної справи на будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що після придбання спірного будинку, 1957 року побудови, під час перебування сторін у шлюбі, було виконано його ремонт, добудова та переобладнання: у 2006 році в житловому будинку загальна площа збільшена на 1,3 кв. м, а житлова площа на 0,4 кв. м. за рахунок зносу перегородок між житловими кімнатами та заміни стін дерев'яні на цегляні, дерев'яна вбиральня «В» перебудована на цегляну; також в подальшому у будинку було влаштовано водопостачання, вікна замінені на металопластикові, збудовано мансардний поверх. Після проведеної добудови та переобладнання будинок складається: з І поверху на якому знаходяться тамбур, санвузол, коридор, кухня та три житлові кімнаті, житловою площею 54,4 кв м., загальною - 81,0 кв. м; з мансардного поверху на якому знаходяться санвузол, хол та три житлові кімнати, житловою площею 55 кв. м., загальною - 79,2 кв. м; всього по будинку літ. «А-1» житлова площа складає 109,4 кв. м та загальна - 160,2 кв. м. З оцінювального акту будинку від 01 вересня 2011 року вбачається, що інвентаризаційна вартість будинку складає 374 063 грн., а вартість заміщення (відтворення) складає 614 234 грн. Тобто площа будинку та його вартість збільшилась на 100 %, чого не заперечує сама ОСОБА_3, зазначивши у своїй уточненій позовній заяві, що вартість будинку на даний час становить 750 000 грн. (а. с. 231 том 1).

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи, що площа спірного будинку та його вартість за рахунок спільних трудових та грошових затрат сторін під час перебування їх у шлюбі збільшилась на 100 %, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що це майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними відповідно до ст. 70 СК України в рівних частинах.

З матеріалів справи також вбачається, що 15 вересня 2009 року ОСОБА_5 видала нотаріально посвідчену довіреність на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно якої уповноважила останніх вирішувати у відповідних органах та установах питання пов'язані із належним забезпеченням експлуатації належного їй автомобіля марки «Subaru Forrester 2.5АТ, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. Довіреність видана строком до 15 вересня 2012 року. Згідно повідомлення Управління Державної автомобільної інспекції Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Суми, Сумського, Білопільського та Краснопільського районів, підпорядкованих УДАІ УМВС від 15.11.2013 року автомобіль Subaru Forester за ОСОБА_4 не реєструвався (а. с. 6; 125 том 1).

Враховуючи зазначене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказаний автомобіль сторонам на праві власності ніколи не належав, а тому відповідно до ст. 60 СК України він не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_5 про продаж сторонам зазначеного автомобіля за генеральною довіреністю, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, так як відповідно до зазначених норм права вони не є належним доказом набуття ними права власності на це майно під час шлюбу.

Суд першої інстанції прийшов також до обґрунтованого висновку про те, що позивачка не надала належних доказів про придбання ОСОБА_4 під час шлюбу 50 електротерапевтичних апаратів для салону «ІНФОРМАЦІЯ_4». Показання свідків, а також видаткові накладні без відповідних розрахункових документів про оплату товару, такими доказами не являються.

Не надано позивачкою належних доказів і на підтвердження належності відповідачу на праві власності будинку у м. Донецьку. Крім того вона зазначає, що цей будинок було придбано у 2014 році, тобто після розірвання між ними шлюбу. Тоді, як відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про виділення їй у власність в порядку поділу спільного майна подружжя прав на використання торгової марки ІНФОРМАЦІЯ_3 - прав на франчайзинг для кожного із салонів на суму 270 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2010 року та 06 вересня 2010 року між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Світ Злагоди» було укладено субліцензійні договори про використання товарного знаку «ІНФОРМАЦІЯ_3» для фітнес-клубу у м. Донецьку та м. Сєвєродонецьку. Термін дії субліцензійних договорів становить 10 років. Відповідно до п. 7.1. субліцензійних договорів за використання товарного знаку протягом терміну дії цього договору субліцензіат (ФОП ОСОБА_4.) погоджується сплатити ліцензіатові роялті при відкритті підприємства субліцензіата, в розмірі 28 500 доларів США.

Згідно повідомлення ТОВ «Світ злагоди» від 12.02.2014 року ФОП ОСОБА_4 відкрив фітнес - клуб «ІНФОРМАЦІЯ_3» 19.04.2010 року у м. Донецьк на умовах субліцензійного договору з ТОВ «Світ злагоди» від 27.01.2010 року, а 10.11.2010 року він відкрив фітнес клуб «ІНФОРМАЦІЯ_3» у м. Сєвєродонецьку на умовах субліцензійного договору з ТОВ «Світ злагоди» від 06.09.2010 року. За вказаними договорами ФОП ОСОБА_4 згідно копій квитанцій, наданих ТОВ Світ злагоди», сплатив: 12 березня 2010 року - 80000 грн. та 24 червня 2010 року - 31040 грн. (а.с.168-174).

Таким чином, права на використання товарного знаку «ІНФОРМАЦІЯ_3» для фітнес-клубу у м. Донецьку та м. Сєвєродонецьку, які виникли у відповідача на підставі строкових субліцензійних договорів, укладених ним як приватним підприємцем з ТОВ «Світ злагоди», не являються майном, а тому не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у розумінні ст. 61 СК України, яке підлягає поділу між сторонами.

В той же час необхідно зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача повернути їй всі документи на будинок: договір купівлі-продажу, техпаспорт, будинкову книгу і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, то, враховуючи, що оскаржуваним рішенням суду за нею визнано право власності на ? частину будинку та земельної ділянки, вона як співвласник цього майна має право отримати в установленому порядку документи підтверджуючі її право власності на вказане майно.

Погоджуючись з рішенням суду в частині вищезазначеного майна, колегія суддів не може погодитись з ним в частині вирішення питання щодо автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ - 33023 СП, номерний знак НОМЕР_1, так як висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру в Сумській області від 21.06.2016 року автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ - 33023 СП, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_4 23.10.2007 року. 27.04.2011 року даний автомобіль знято з обліку для реалізації на підставі особистої заяви власника та довідки про погашення кредиту АКБ «Укрсоцбанк» № 12.1.7-7/12.1.7.-2439 від 27.04.2011. 28.04.2011 року даний автомобіль зареєстровано за громадянином ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку КІМ № 692564 від 27.04.2011 року, виданої ТОВ «Автотрейд Суми» (а. с. 105 том 2).

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував ту обставину, що вказаний автомобіль придбаний відповідачем під час шлюбу з позивачкою, а також те, що відповідач продав його за вказану позивачкою вартість - 55000 грн. В той же час, заперечуючи проти поділу цього майна зазначає, що автомобіль було продано до розірвання шлюбу з позивачкою та кошти від його реалізації були використані ним на ремонт будинку по АДРЕСА_1, який є їх спільним майном.

Проте, погодитись з такими твердженнями представника відповідача не можна, так як на підтвердження зазначеного ним використання коштів від реалізації автомобіля, належних доказів стороною відповідача не надано.

З матеріалів цивільної справи № 1806/2-2705/11 вбачається, що з позовом про розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_4 звернувся до суду 19.04.2011 року. При цьому в позовній заяві зазначив, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим у зв'язку з відсутністю у сторін взаєморозуміння. В рішенні суду від 24 червня 2011 року про розірвання шлюбу зазначено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть.

Зазначені докази підтверджують, що на час відчуження відповідачем спірного автомобіля, вони з позивачкою не підтримували шлюбних стосунків та цим майном він розпорядився без її згоди. Доказів використання коштів, отриманих від продажу автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, в інтересах їх з позивачкою сім'ї, відповідачем суду не надано.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (пункт 30) рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Так як наявності майна, при поділі якого можна було б врахувати вартість відчуженого відповідачем спірного автомобіля, під час розгляду даної справи не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне захистити права позивачки шляхом стягнення на її користь з відповідача ? частини грошових коштів, отриманих ним від продажу спірного автомобіля.

Так як ухвалою колегії суддів від 24 травня 2016 року ОСОБА_3 було розстрочено сплату частини судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом рішення у справі в сумі 3716 грн. 24 коп., пропорційно задоволеним вимогам, з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір в зазначеній сумі, а з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 303 грн. 16 коп.

Отже, рішення суду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог щодо грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ-33023, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки 27500 гривень - вартості ? частини, отриманої від продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ-33023, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. п. 3, 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ-33023, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 27500 гривень - вартості ? частини, отриманої від продажу автомобіля ГАЗ ВАМС ПБ-33023, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 303 гривні 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 3716 гривень 24 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді