Номер провадження: 22-ц/785/6352/16
Головуючий у першій інстанції Михайлюк
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Сібовій А.І.

у відкритому судовому засіданні

розглянула клопотання представника ОСОБА_3 про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3

про визнання правочину удаваним, його розірвання, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

в березні 2012р. представник позивача ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеса до відповідачів, ОСОБА_5, ОСОБА_3 з позовом про визнання правочину удаваним, його розірвання, визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що у 1998р. вона домовилася із подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вона віддає їм свою квартиру№51, будинку №6, вул. Варненська в м. Одеса, а вони будуть фінансово їй допомагати і доглдати позивача до кінця її життя за її вимогою.

Договір було оформлено на їх дітей, ОСОБА_3, ОСОБА_5. Договір було укладено 04.01.1998р.

24.07.2003р. загинув ОСОБА_6. Після його смерті зобовязання почали виконуватися періодично, а з червня 2011р. їх виконання взагалі припинилися.

В 2011 році позивачу стало відомо, що у дійсності 04.01.1998 року нею був укладений не договір довічного утримання, а договір дарування її власності, нерухомого майна.

Спірний договір вважає удаваним договором, під час укладання договору сторони приховали договір довічного утримання.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просила:

визнати договір дарування від 04.01.1998р. удаваним правочином, таким, що приховував укладання договору довічного утримання.

розірвати договір довічного утримання від 04.01.1998р., який укладений між ОСОБА_4 та набувачем ОСОБА_7 та ОСОБА_5, третіми особами, на користь яких укладено договір є ОСОБА_5 та ОСОБА_3

визнати за позивачем право власності на спірну квартиру.

Рішенням суду першої інстанції від 11.09.2012р. позов задоволено в повному обсязі(а.с.40-41).

27.05.2016р. поступила заява ОСОБА_4 про розяснення рішення, з посиланням на те, що резолютивна частина рішення не містить інформації щодо родових ознак спірного обєкта нерухомості.

Ухвалою суду від 29.05.2013р. заява про розяснення рішення задоволена (а.с.46-47).

З апеляційними скаргами на рішення місцевого суду звернулися відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_5

При розгляді апеляційних скарг в апеляційному суді представник ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, а саме просив накласти арешт та оголосити заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_8 до вирішення судом апеляційної інстанції справи по суті.

За доводами представника ОСОБА_4 розпорядилась своїм майном на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва.

Представник вважає, що новий власник спірної квартири може розпорядитися спірним майном на свій розсуд, в підтвердження своїх доводів надав інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник другого апелянта ОСОБА_5, а також ОСОБА_7 доводи заяви про забезпечення позову не визнали, посилаючись на те, що відсутні підстави забезпечувати позов.

Заслухавши доводи представника ОСОБА_3, заперечення на його доводи протилежних сторін, судова колегія дійшла висновку відхилити клопотання про забезпечення позову в спосіб, який обрав представник апелянта ОСОБА_3.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, судова колегія враховувала вимоги ст.ст. 151- 154 ЦПК України, якими передбачено підстави забезпечення позову, види, заміна або скасування заходів забезпечення позову, а також розяснення Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Пунктом 4 Постанови Пленуму передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На час розгляду заяви про забезпечення позову сам договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 19.09.2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 відсутній.

Не надані також докази тому, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія дійшла висновку відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню по справі, тому у відповідності з вимогами ст. 324 ч.1п.2 ЦПК України в касаційному порядку не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 151,152,153,154,304 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_9, діє на підставі довіреності, про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_5 ПетраОлександровича про визнання правочину удаваним, його розірвання, визнання права власності, шляхом накладання арешту та оголошення заборони відчуження квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_1

ОСОБА_2