АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3522/16 Головуючий 1 інстанції Бойко Г.В.
Справа № 620/1027/14-ц Доповідач Коровін С.Г.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коровіна С.Г.

суддів Овсяннікова А.І., Бездітко В.М.,

при секретарях Личак А.А.. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної державної адміністрації на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Зачепилівської районної державної адміністрації Зачепилівського району Харківської області, третя особа відділ Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області про визнання права на оренду земельної ділянки водного фонду, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Зачепилівської районної державної адміністрації Зачепилівського району Харківської області, третя особа відділ Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області про визнання права на оренду земельної ділянки водного фонду .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 04.04.2005 року між Зачепилівською районною державною адміністрацією Харкіської області та її батьком ОСОБА_3, як фізичною особою орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду. Обєктом оренди є земельна ділянка водного фонду загальною площею 11,6991 га., в тому числі під водою 7,7128 га., гідротехнічна споруда 0,2284 га., та водоохоронної зони 3,9864 га., із них пасовищ 3,9864 га,, болота 2,0265 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Лебязької сільської ради Зачепилівського району Харківської області. Вказаний договір був зареєстрований у встановленому законом порядку у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру в Книзі № 4 Лебязька сільська рада Зачепилівського району Харківської області, запис від 08.04.2005 року № 230. 16 грудня 2009 року її батько ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.12.2009 року серія 1-ВЛ № 239653. За час користування обєктом оренди вона разом з батьком розводила рибу на орендованому ставку, завжди допомагала йому при здійсненні господарської діяльності при використанні обєкта оренди. В пункті 39 Договору оренди землі укладеного 04.04.2005 року між її батьком та Зачепилівською РДА зазначено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому вона просила суд визнати за нею право на оренду земельної ділянки водного фонду згідно договору оренди землі укладеного між Зачепилівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3, та зареєстрованого у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру в книзі № 4 Лебязька сільська рада Зачепилівського району Харківської області, запис від 08.04.2005 року № 230, на умовах визначених цим Договором.

В судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_2 не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала.

Зачепилівська РДА через свого представника подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, проти позовних вимог не заперечувала.

Начальник відділу Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій вона просила суд розглянути справу без її участі, проти позову заперечувала в повному обсязі, вважала позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до Зачепилівської районної державної адміністрації Зачепилівського району Харківської області, третя особа відділ Держземагенства у Зачепилівському районі про визнання права на оренду земельної ділянки водного фонду задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право на оренду земельної ділянки водного фонду загальною площею 11,6991 га., в тому числі під водою 7,7128 га., гідротехнічна споруда 0,2284 га., та водоохоронної зони 3,9864 га., із них пасовищ 3,9864 га., болота 2,0265 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Леб`язької сільської ради Зачепилівського району Харківської області згідно договору оренди землі укладеного між Зачепилівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3, та зареєстрованого у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру в книзі № 4 Лебязька сільська рада Зачепилівського району Харківської області, запис від 08.04.2005 року № 230, на умовах визначених цим Договором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Харківська обласна державна адміністрація подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Зачепилівської районної державної адміністрації Зачепилівського району Харківської області, третя особа відділ Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області про визнання права на оренду земельної ділянки водного фонду.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд при ухваленні рішення невірно застосував норми матеріального права, закріплені у ст. 7 Закону України «Про оренду землі», за якими допускається перехід права на оренду земельної ділянки після смерті фізичної особи орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців. Апелянт зазначає, що в такому випадку обєктом спадкування виступають права та обовязки померлого орендаря, а не право користування ділянкою. Також, як на підставу оскарження рішення апелянт посилається на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення Зачепилівська районна державна адміністрація Зачепилівського району Харківської області не мала повноважень щодо розпорядження земельними ділянками державної власності водного фонду за межами населеного пункту.

Сторони в останнє судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Раніше позивач ти її представник та представник Харківської обласної державної адміністрації надали пояснення. Представник Харківської обласної державної адміністрації апеляційну скаргу підтримав, позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечували.

Враховуючи вимоги ст. 305 ЦПК України колегія суддів вирішила можливим розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши обставин справи, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2005 року між Зачепилівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3 як фізичною особою орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду. Обєктом оренди визначена земельна ділянка водного фонду загальною площею 11,6991 га., в тому числі під водою 7,7128 га., гідротехнічна споруда 0,2284 га., та водоохоронної зони 3,9864 га., із них пасовищ - 3,9864 га,, болота 2,0265 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Леб'язької сільської ради Зачепилівського району Харківської області. ОСОБА_3 був батьком позивача ОСОБА_5

Зазначений договір був зареєстрований у встановленому законом порядку у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру в Книзі № 4 Леб'язівська сільська рада Зачепилівського району Харківської області, запис від 08.04.2005 року № 230.

Встановлено, що батько позивача ОСОБА_6 помер 16 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.12.2009 року (а.с.16).

За час користування об'єктом оренди позивач разом з батьком ОСОБА_6 розводила рибу на орендованому ставку.

Відповідно до п.39 Договору оренди землі передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Судом правильно зазначено, що згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1261 України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки.

Посилаючись на зазначені норми права суд першої інстанції визнав можливим визнати за ОСОБА_5 право на оренду земельної ділянки водного фонду загальною площею 11,6991 га., в тому числі під водою 7,7128 га., гідротехнічна споруда 0,2284 га., та водоохоронної зони 3,9864 га., із них пасовищ - 3,9864 га,, болота 2,0265 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Леб'язької сільської ради Зачепилівського району Харківської області згідно договору оренди землі укладеного між Зачепилівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_6, який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру в книзі № 4 Леб'язька сільська рада Зачепилівського району Харківської області, запис від 08.04.2005 року № 230, на умовах визначених цим Договором.

З таким висновком суду у повній мірі погодитися неможливо. З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка, яка раніше була передана в оренду ОСОБА_6 знаходиться за межами населених пунктів на території Леб'язької сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства.

Згідно ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до вимог ст.11, Закону України «Про аквакультуру» До повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері аквакультури належать: участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних програм розвитку аквакультури; надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об'єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених Земельним кодексом України; здійснення інших повноважень відповідно до закону. Згідно ст.12 Закону України «Про аквакультуру»До повноважень сільських, селищних, міських, Київської і Севастопольської міських, районних, обласних рад у сфері аквакультури належать: надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об'єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених Земельним кодексом України; здійснення інших повноважень відповідно до закону.

Крім того відповідно до розяснень Державного агентства водних ресурсів України від 13.08.2013 року №4158/9/11-13 від 09.07.2013 року та від 09.07.2013 року №3427/9/11-13 у звязку із набранням чинності Закону України «Про аквакультуру» повноваження орендодавців відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України щодо надання водних обєктів у користування на умовах оренди у межах населених пунктів належать сільськім, селищним та міськім радам, а за межами населених пунктів Радам міністрів Автономної республіки Крим та обласним державним адміністраціям.

З матеріалів справи вбачається і проти цього не заперечували сторони, що спірна земельна ділянка водного фонду з гідротехнічними спорудами та водоохоронною зоною знаходяться за межами населених пунктів (а.с.12-14). При таких обставинах вважати, що питання про оренду земельної ділянки повинна була вирішувати Зачепилівська районна державна адміністрація є помилковим. Питання щодо користування на умовах оренди земельних ділянок за межами населених пунктів вирішується обласними державними адміністраціями. Визначений позивачем відповідач - Зачепилівська районна державна адміністрація не є належним відповідачем, а позову до Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_5 не заявляла. Враховуючи зазначене колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач не позбавлена можливості вирішити питання щодо предмету позову шляхом звернення до суду із позовом до належного відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення і у задоволенні позову ОСОБА_2 до Зачепилівської районної державної адміністрації Зачепилівського району Харківської області, третя особа відділ Держземагенства у Зачепилівському районі Харківської області про визнання права на оренду земельної ділянки водного фонду відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -