Номер провадження 8/754/3/16
Справа № 754/999/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, позбавлення права користування житловою площею, та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання займу недійсним або нікчемним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним або нікчемним та його скасування, визнання нікчемним та скасування договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 року за нововиявленими обставинами, мотивуючи свою заяву тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та зобов"язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1; усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1; позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного Управління Державної міграційної служби у місті Києві про визнання займу недійсним або нікчемним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним або нікчемним та його скасування, визнання нікчемним та скасування договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації було відмовлено. При прийнятті даного рішення суд дійшов висновку, що акт ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 01.02.2002 року, на підставі якого відповідачу ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на квартиру від 17.01.2003 року є чинним та не скасованим, а тому відсутні підстави для скасування оспорюваного свідоцтва. Разом з тим постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2012р., яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року, залишена без змін, було визнано протиправним та скасовано Акт передачі квартири стягувачеві, не реалізованої з прилюдних торгів, від 01.02.2002 року, затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 07.02.2002 року, яким квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_6

Заявники вважають зазначену обставину нововиявленою та з урахуванням вимог ст. 361-364 ЦПК України просять суд задовольнити заяву про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 року, скасувати вказане рішення, та постановити нове, в якому: визнати недійсним та нікчемним, скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 серії ВАС № 741557 від 17.01.2003 року, видане державним нотаріусом П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6; визнати недійсним та нікчемним, скасувати договір від 26.05.2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1; позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації; стягнути з ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом зазначили, що у 1996 році ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28.08.1995 року. 31.01.1997 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом про виселення та 19.03.1997 року з позовом про стягнення займу у розмірі 13860, 00 грн. та державного мита у розмірі 693, 00 грн. Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 31.08.2000 року задоволено вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено та частково задоволено вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_8 грошей за договором позики в сумі 43072, 92 грн. Підставою для прийняття даного рішення вказано договір позики від 28.08.1995 року та дублікат № 1 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28.08.1995 року без підпису ОСОБА_2 на цих договорах. Відповідачка ОСОБА_1 вважає, що договір позики від 28.08.1995 року порушує її особисті та майнові права, як неповнолітньої на той час дитини, у зв"язку з чим вона просить визнати його недійсним та нікчемним. Крім того, договір позики має бути визнаний недійсним з тих же підстав, що і договір купівлі-продажу квартири, однак при розгляді справи Мінський районний суд м. Києва порушив права неповнолітньої дитини, норми закону, постановивши необґрунтоване рішення в цій частині позовних вимог, а також у вказаному рішенні не навів мотивів, з яких дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 повинна повернути ОСОБА_6 суму 43765, 92 грн. та вийшов за межі позовних вимог, здійснивши перерахунок суми боргу в долари США. Обгрунтовуючи вимоги про визнання договору займу недійсним або нікчемним, позивачі вказують і на те, що договір займу не був посвідчений нотаріально, не відповідав встановленій законом формі договору, так як вказана ніби то застава квартири порушувала права неповнолітньої дитини, оскільки мала бути згода органів опіки та піклування. Крім того, згідно висновку спеціаліста № 5168 від 22.05.2007 року було встановлено, що підписи від імені відповідача ОСОБА_2 в договорі позики від 28.08.1995 року, укладеного від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. На думку відповідачів, наявність вказаного висновку є обставиною, яка свідчить про те, що рішення Мінського районного суду м. Києва від 31.08.2000 року було прийнято з посиланням на документ, який є підробленим. За твердженням відповідачів всі ці підстави дають їм право на звернення з вимогою про визнання договору позики від 28.08.1995 року недійсним та нікчемним, оскільки згідно із ст. 4, 151 ЦК УРСР зобов"язання виникають на підставі договору, а вищевказаним висновком експерта спростовується підписання ОСОБА_2 договору позики та, відповідно, існування договірних відносин і зобов"язань між сторонами договору. Крім того, факт порушення прав неповнолітньої дитини встановлено вищевказаним рішенням суду, а тому, на думку позивачів, не потребує повторного доказування. Також, відповідачі просять визнати нікчемним та скасувати договір купівлі-продажу квартири від 26.05.2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, вказуючи на вищевикладені обставини, а також на те, що даний договір укладено внаслідок шахрайських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та протиправно зареєстровано у БТІ м. Києва. Оскільки ОСОБА_3, яка є родичкою ОСОБА_6, і раніше була його представником на підставі довіреності, то вона добре знала, що у спірній квартирі проживала родина ОСОБА_2, яка захищала свої права на житло в судовому порядку та в порядку звернень до правоохоронних органів у зв"язку із шахрайськими діями ОСОБА_6, однак умисно уклала нечинний правочин, порушуючи права неповнолітньої особи, яка проживала в зазначеній квартирі. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2006 року сторони порушили права неповнолітньої на той час ОСОБА_1 і вказаний договір був вчинений без дозволу органу опіки та піклування, то, на думку відповідачів, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України він є нікчемним. Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 при укладанні договору умисно ввели в оману нотаріуса, зазначивши у п. 8, 10, 13, 15 договору інформацію, що не відповідала дійсності, а саме, що внаслідок продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, оскільки фактично порушувались права ОСОБА_1; що угода не є зловмисною; що квартира вільна від речей домашньої обстановки та вжитку та в ній ніхто не зареєстрований, оскільки на час укладання договору в квартирі проживала та зареєстрована родина ОСОБА_1. Після укладання спірного договору та його реєстрації БТІ м. Києва ОСОБА_3 незаконно вселилась та виселила їх (відповідачів) зі спірної квартири, не маючи на це законних підстав, особисто заволоділа речами домашнього вжитку сім"ї ОСОБА_1, після їх насильницького незаконного виселення, а пізніше на свій розсуд без згоди власників, без опису майна, вивезла їх речі в невідомому напрямку. Іншого житлового приміщення вони не мають, тому вимушені проживати в скрутних умовах у тимчасовому житлі, яке їм не належить. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо визнання правочинів недійсними або нікчемними та їх скасування, відповідачі вказують і на те, що спірну квартиру АДРЕСА_1 в ЖБК "Арсеналець-6" одержувала ОСОБА_2, яка є членом ЖБК, а згідно чинного законодавства не може бути звернуто стягнення на кооперативну квартиру. Крім того, згідно відповіді від 08.10.1999 року свідоцтво про право власності на спірну квартиру ніколи не оформлювалося і що навіть документи для оформлення права власності не подавались. Посилаючись на викладені обставини, відповідачі також просять усунути їм перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та позбавити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 права користування спірним житловим приміщенням.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та вимоги зустрічної позовної заяви підтримала у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, а також про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Заявниця та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заявниці, за наявних у справі матеріалів.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки ОСОБА_3, за наявних у справі матеріалів.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_9 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу в її відсутність, за наявних у справі матеріалів.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу в її відсутність, за наявних у справі матеріалів.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві - у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення заявниці ОСОБА_2, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та зобов"язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1; позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_3; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного Управління Державної міграційної служби у місті Києві про визнання займу недійсним або нікчемним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним або нікчемним та його скасування, визнання нікчемним та скасування договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 року рішення суду від 15.10.2013 року залишено без змін.

У своїй заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять суд переглянути вказане судове рішення за нововиявленими обставини, посилаючись на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року, визнано протиправним та скасовано Акт передачі квартири стягувачеві, не реалізованої з прилюдних торгів, від 01.02.2002 року, затвердженого начальником Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 07.02.2002 року, яким квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_6

Вказана обставина є, на думку заявників, нововиявленою у розумінні ст. 361 ЦПК України.

Відповідно до ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв′язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв′язку з нововиявленими обставинами є:

1)істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2)встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідків, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення;

3)скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4)встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Відповідно до п. 3, 4 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв"язку з нововиявленими обставинами" нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частині 2 статті 361 ЦПК). Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов"язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред"явлення нової вимоги.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов"язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв"язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2002 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 року, скасовано акт державного виконавця щодо передачі ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, нереалізованої з прилюдних торгів.

Разом з тим, як свідчить зміст оскаржуваного свідоцтва, зазначене свідоцтво було видано не лише на підставі акту державного виконавця, а й на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2002 року у справі за скаргою ОСОБА_6, яким зобов"язано П"ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13, 115 т.1).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішення суду від 30.10.2002 року ніким не скасовано, є чинним, а тому відповідно до положень ст. 14 ЦПК України є обов"язковим до виконання.

Пунктом 7 вказаної вище Постанови Пленуму передбачено, що обставини, які відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

За таких обставин, коли є чинним рішення районного суду, яким зобов"язано П"ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на квартиру й на виконання цього рішення державним нотаріусом було видано згадане свідоцтво, підстав для того, щоб вважати зазначену заявниками обставину нововиявленою немає, а тому суд вважає необґрунтованою заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і в її задоволенні повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 361-365 ЦПК України, постановою № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв"язку з нововиявленими обставинами", -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, позбавлення права користування житловою площею, та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про визнання займу недійсним або нікчемним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним або нікчемним та його скасування, визнання нікчемним та скасування договору купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п′яти днів з дня проголошення.

Головуючий: