У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір № DN10GA00000154, за умовами якого ОСОБА_6 отримав 95 062,50 доларів США на умовах сплати за користування кредитом проценти в розмірі 0,92 % на місяць і з кінцевим терміном повернення коштів не пізніше грудня 2014 року. Із метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 12 грудня 2007 року між зазначеними сторонами було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав банку в іпотеку належне йому на праві приватної власності домоволодіння, загальною площею 98,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_6 умов кредитного договору, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд у рахунок погашення заборгованості в розмірі 209 703,86 доларів США за кредитним договором від 12 грудня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, загальною площею 98,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, і виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі, із зняттям їх з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором від 12 грудня 2007 року звернуто стягнення згідно договору іпотеки від 12 грудня 2007 року на предмет іпотеки - домоволодіння № 820 по вул. Передовій у м. Дніпропетровську, яке належить на праві власності ОСОБА_6, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. За рахунок отриманих коштів від реалізації предмета іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором, яка виникла станом на 18 липня 2012 року у розмірі 209 703,86 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 85 498,61 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 31 269,39 доларів США, комісії за користування кредитом - 6 480 доларів США, пені - 76 440,17 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штрафу (процентна складова) 9 984,41 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8просять вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити його, не передаючи справи на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами установлено, що 12 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № DNI0GA00000154, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12 грудня 2007 року до 12 грудня 2014 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 90 000,00 доларів США, на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 5 062,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, проценти за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору (а.с. 12-16).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 12 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належне йому на праві власності домоволодіння, загальною площею 98,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-21).

Внаслідок порушення відповідачем умов зазначеного кредитного договору, станом на 18 липня 2012 року утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що становить 209 703,86 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 85 498,61 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 31 269,39 доларів США, комісії за користування кредитом - 6 480 доларів США, пені - 76 440,17 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штрафу (процентна складова) 9 984,41 доларів США.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

За змістом ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення напредмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданими сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції встановив, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_6 12 грудня 2007 року було укладено кредитний договір, на забезпечення виконання вимог якого, між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, залишивши при цьому поза увагою, що відповідно до п. 7.7 кредитного договору № DN10GA00000154 (а.с. 16) датою укладення цього договору зазначено 10 грудня 2007 року. Позивач у позовній заяві також наголошував на тому, що між згаданими сторонами саме 12 грудня 2007 року було укладено кредитний договір. Даних щодо внесення змін до кредитного договору матеріали справи не містять.

Звертаючи стягнення на спірне домоволодіння за договором іпотеки від 12 грудня 2007 року, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідно до п. 35.2 договору іпотеки, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором від 12 грудня 2007 року № DN10GA00000154 укладеного між іпотекодержателем та позичальником, в той час як копія такого договору в матеріалах справи відсутня.

Суд першої інстанції, погоджуючись з розрахунками представника позивача, зазначив у судовому рішенні розмір пені у валюті кредитування, залишивши поза увагою положення п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору, яким передбачено, що сплата пені здійснюється у гривні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону «Про іпотеку», залишивши поза увагою положення п.п. 24, 35.5 договору іпотеки, якими, зокрема, передбачено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки початкова ціна предмету іпотеки погоджена сторонами у розмірі 568 125,00 грн, залишивши поза увагою правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-61цс15.

Суду першої інстанції при новому розгляді справи також слід перевірити чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено тимчасову заборону на примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки.

Разом з цим, в частині вирішення позовних вимог щодо виселення мешканців зі спірного будинку, судом першої інстанції не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, з огляду на те, що кредитні кошти позичальник отримував на споживчі цілі, а не на придбання предмету іпотеку.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 рокускасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова