УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 002100 від 24 грудня 2015 року укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»; стягнути з відповідача сплачені за договором фінансового лізингу №002100 від 24 грудня 2015 року кошти в сумі 20000 грн; витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач вважав, що сплачені ним грошові кошти є частковою оплатою транспортного засобу. Однак пізніше виявилось, що сплачені позивачем гроші є винагородою лізінгодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач зазначає, що умови придбання автомобіля його не влаштовують та те, що зі змісту договору фінансового лізингу вбачається, що він не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та укладений внаслідок нечесної підприємницької практики з боку відповідача. За своєю юридичною природою договір фінансового лізингу, укладений між сторонами у справі мав бути нотаріально посвідчений, а відтак в силу не дотримання форми угоди є нікчемним, тому позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір фінансово лізингу № 002100 від 24 грудня 2015 року укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_4 кошти, сплачені за договором фінансового лізингу №002100 від 24 грудня 2015 року, в сумі 20000 грн. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 грудня 2015 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 002100 (а.с. 7-12) та додатки №1 та №2 (а.с. 13-14). Відповідно до умов якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - транспортний засіб ЗАЗ Lanos, зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком №2 до договору, вартістю 7916,67 доларів США (еквівалент 199500 грн) у власність та передати предмет лізингу у користування ОСОБА_4 на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності із нього на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору. Вказаний правочин був підписаний обома сторонами.

ОСОБА_5 згідно квитанції від 24 грудня 2015 року сплатив на користь ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» кошти в сумі 20000 грн, в якій призначення платежу зазначено «авансовий платіж згідно лізингового договору №002100 від 24 грудня 2015 року», та який відповідно до умов договору є адміністративним платежем.(а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що зміст спірного договору фінансового лізингу не містить відомостей про рік випуску, якісні характеристики автомобіля (ст.1 договору); виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (ст.ст. 3, 12, договору), звужені обов'язки лізингодавця, передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що договір фінансового лізингу від 24 грудня 2015 року, укладений між сторонами, в порушення вимог ст. 799 ЦК України, нотаріально посвідчено не було.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказаний висновок відповідає висловленій Верховним Судом України позиції у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська