Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації за порушення авторських прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2014 року ОСОБА_5 публічно виступила у рамках заходу «Перший всеукраїнський форум податкових консультантів» з темою «Проблеми розвитку інституту податкового консультування в Україні та організаційно-правове регулювання податкового консультування: зарубіжний досвід» та відповідною презентацією. Автором свого виступу та презентації відповідач зазначила себе, проте виступ останньої є тотожним статті позивача «Організаційно-правове регулювання податкового консультування: зарубіжний досвід», яка опублікована у Науковому віснику Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економіки України: збірник наукових праць (випуск 7-8 (110-111): Формування ринкових відносин в Україні). Лише на 5-ти слайдах виступу інформація скопійована з іншої статті позивача - «Податкове консультування: зміст та стан розвитку в Україні та світі». Отже використані відповідачем частини статті позивача підлягають правовій охороні, оскільки є оригінальними та виникли внаслідок творчої діяльності автора. При цьому, використання відповідачем частин твору не є цитуванням, відповідач переклала об'єкт авторського права позивача російською мовою, нанесла на слайди, які публічно представила та публічно з ними виступила, видаючи себе автором. Твір оприлюднено відповідачем під власним іменем.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 1 грн. на відшкодування моральної шкоди та 12 180 грн. в якості компенсації за порушення авторських прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що наданий позивачем звукозапис на підтвердження порушення її прав відповідачем є копією, а оригінал відсутній. Крім того, звукозапис, що міститься на диску, наданому суду, не дає можливості ідентифікувати особу, якій належить голос, а якість звукозапису не дозволяє здійснити перевірку факту відтворення іншою особою тексту статті «Організаційно-правове регулювання податкового консультування: зарубіжний досвід».

Суди також дійшли вірно висновку, що позивачем не доведено факт повного відтворення її твору відповідачем при доповіді у рамках заходу «Перший всеукраїнський форум податкових консультантів», оскільки з роздруківки текстів слайдів з виступу неможливо достовірно встановити, що саме цей текст був використаний відповідачем. Також вказані слайди містять лише фрагменти тексту російською мовою, а деякі з них співпадають з текстами інших авторів, а не позивача.

Також на слайді вказано три електронні джерела, з яких відповідачем були взяті використані у виступі дані та інформація, зокрема, сайт Спілки наукових консультантів України та посилання на сайт «http://ndi-fp.asta.edu.ua/files/dok/publikations/smirnova/6.pdf», на якому розміщена стаття позивача «Організаційно-правове регулювання податкового консультування: зарубіжний досвід».

Таким чином, при презентації спірної доповіді було здійснено посилання на джерело запозичення інформації на статтю авторства позивача, тому вимоги п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в частині обов'язкового зазначення імені автора і джерела запозичення є додержаними.

Крім того, згідно листа громадської організації «Палата податкових консультантів» форум носив навчальний характер щодо розвитку професії податкового консультанта та інформування про дану професію якомога ширшого кола учасників, участь у заході була безкоштовною.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про авторське право і суміжні права» допускається без згоди автора чи іншої особи, яка має авторське право, відтворення уривків з опублікованих письмових творів, аудіовізуальних творів як ілюстрацій для навчання за умови, що обсяг такого відтворення відповідає зазначеній меті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених вимог, зокрема, порушення відповідачем авторського права позивача.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Кафідова