УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, в якому просив визначити додатковий строк тривалістю у три місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який він пропустив через незадовільний стан здоров'я після ДТП.

Також позивач зазначав, що деякі документи, які підтверджують його родинні зв'язки зі спадкодавцем, були втрачені, а отримання відповідних дублікатів в органах державної влади потребувало певного часу.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк - три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року у зв'язку із нововиявленими обставинами, мотивуючи вимоги тим, що 20 травня 2015 року він отримав висновок експертизи від 8 листопада 2013 року № 1187 про проведення почеркознавчої експертизи заповіту ОСОБА_6 від 13 червня 1997 року, з якого дізнався про відсутність оригіналу заповіту його тітки стосовно нерухомого майна по АДРЕСА_1

Крім того, ОСОБА_6 у 1995 році виселила ОСОБА_5 з будинку за вказаною адресою.

Таким чином, на підставі сфальсифікованого заповіту від 13 червня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину від 18 листопада 2011 ОСОБА_5 разом із ОСОБА_7 незаконно заволоділа будинком.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просив заяву задовольнити, переглянути рішення апеляційного суду у зв'язку із вищезазначеними нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без задоволення заяву про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 361, 365 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що вказані заявником обставини не є нововиявленими, а тому, відсутні підстави для перегляду рішення.

Апеляційний суд правильно зазначив, що заповіт, складений 13 червня 1997 року ОСОБА_6, не входив до предмета доказування в справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відтак доводи щодо фальсифікації заповіту не мають істотного значення для вирішення даної справи і не впливають на висновки суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:С.Ф. Хопта
С.П. Штелик