АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Пікуль А.А., Ратнікової

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача - ОСОБА_1, обґрунтовуючи це тим, що остання у порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов'язання за договором не виконала у зв'язку з чим утроворилась заборгованість у розмірі 7613, 54 грн, яку позивач і просив стягнути.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2015 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку відносно того, що позивачем не надано доказів наявності укладеного між сторонами договору, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач висловив свою згоду на укладення кредитного договору підписавши заяву позичальника разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських помлуг, а також тарифами, що по суті і становлять собою договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач і отримав кредитний ліміт у сумі 2500, 00 грн., який встановлений на платіжну картку кредитка «універсальна». Також зазначає, що факт укладення між сторонами кредитного договору, шляхом встановлення кредитного ліміту, розмір заборгованості матеріалами справи не спростовано. Враховуючи зазначене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа 755/17629/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3470/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, направлену на його адресу судову кореспонденцію не отримала, вона була повернута поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання. Слід звернути увагу, що судові повідомлення направлялись неодноразово за місцем реєстрації відповідача, інше місце перебування не відомо, справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду .

В силу ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

В порядку ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Положеннями ст. 303-1 ЦПК України встановлені строки розгляду справи апеляційним судом, виходячи з яких апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги.

Тому, керуючись наведеними вище нормами процесуального права, а також ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за доцільне розглянути справу у відсутність відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено наявності укладеного між сторонами договору.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе виходячи з такого.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2012 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.5).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилась з ними. Також ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис в заяві (а.с.5, зворот).

Таким чином, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась, про що розписалась у заяві-анкеті (а.с.5). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала у кредит 2500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строкам дії картки.

Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 30.03.2012, внаслідок чого станом на 31.07.2015 утворилася заборгованість у розмірі 7613,54 грн., яка включає в себе 2092,66 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 3092,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1590,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 338,74 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3-4).

Відповідачем в ході розгляду справи не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

При цьому, суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-16цс15, як такий, що прийнятий за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Проте, постанова Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 стосується пропуску позовної давності, а тому висновки викладені у вказаній постанові не є такими, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявністю порушення норм матеріального права знайшли своє підтвердження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (стаття 309 ЦПК України).

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

В порядку ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає і сума судових витрат в розмірі 2557, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И РІ Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2015 - скасувати та ухвалити нове:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі - 7613, 54 (сім тисяч шістсот тринадцять) гривень 54 коп., з яких: заборгованість за кредитом-2092, 66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3092, 14 грн., за боргованість за пенею та комісією - 1590, 00 грн., штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 338, 74.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 2557, 80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: