Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2016 Справа №607/8570/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

секретаря Добрянської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат в сумі 32465,16 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.07.2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 в її користь заборгованість за договором позики від 14.06.2010 року з урахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 26306,51 грн. Дане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Однак відповідач не виконав своє грошове зобовязання з повернення суми позики, а тому позивач вважає, що вона має право на отримання від позичальника (відповідача) процентів від суми позики. Оскільки розмір та порядок отримання процентів за договором позики не були встановлені договором, то позивач визначила розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України (далі НБУ) та просить суд стягнути з відповідача на її користь у порядку статті 1048 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в розмірі 10965,83 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь три проценти річних за користування чужими коштами в період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в розмірі 1989,00 грн., інфляційні втрати за зазначений вище період в сумі 19509,33 грн., а також понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представила. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

За правилами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Позика грошових коштів може бути здійснена як у гривнях, так і в іноземній валюті.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Навпаки, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.07.2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 в її користь заборгованість за договором позики від 14.06.2010 року з урахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 26306,51 грн. Дане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати процентів за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Оскільки сторонами, договором позики від 14.06.2010 року не встановлений розмір процентів, то позивач має право на проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України.

Така сплата боржником процентів за грошовим зобов'язанням є обов'язком боржника й у разі прострочення ним виконання грошового зобов'язання, оскільки вказані проценти, які боржник зобов'язаний сплачувати за користування чужими коштами, мають іншу юридичну природу, за якою є не санкцією, а боргом, виходячи з правомірного характеру користування.

Як вбачається з довідки наданої Тернопільським міським відділом Державної виконавчої служби, станом на 29.06.2016 року заборгованість згідно виконавчого листа №2-4687/2011 від 30.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 боргу за договором позики від 14.06.2010 року становить 22078,24 грн.

ОСОБА_3 25.11.2011 року змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії 1-ИД №006863.

Згідно представленого позивачем розрахунку виходячи з суми боргу в розмірі 22078,24 грн., проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року складають 10965,83 грн., три проценти річних за користування чужими коштами в період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року становить 1989,00 грн., інфляційні втрати за період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року складають 19509,33 грн.

Складений позивачем розрахунок заборгованості за процентами суд вважає арифметично вірним.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що, в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в сумі 10965,83 грн., трьох процентів річних за користування чужими коштами в період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в розмірі 1989,00 грн., та інфляційних втрат за період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в сумі 19509,33 грн.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 625, 1048, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в розмірі 10965,83 грн., три проценти річних за користування чужими коштами в період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в розмірі 1989,00 грн. та інфляційні втрати за період з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року в розмірі 19509,33 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.М.Грицак