Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 418/367/14-ц
Провадження № 22ц/782/511/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді- Коротенка Є.В.,

суддів: Гаврилюка В.К., Карайван Т.Д.,

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 Михайлівнита ОСОБА_4 на рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди та, уточнивши в подальшому позовні вимоги, просили стягнути з відповідача на їх користь 78222 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди (з урахуванням інфляційних втрат) та по 5000 гривень кожній в рахунок завданої моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04.03.2011 року було припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на трактор МТЗ-80 (державний номер Т0092 ЛУ) і визнано право власності на вказаний трактор за ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Зазначений трактор ОСОБА_4 позивачам не повернув, місце знаходження цього транспортного засобу невідоме, у звязку з чим позивачі звернулись до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 14.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди були задоволені частково. Суд вирішив:

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну шкоду в рівних частинах у сумі 40593 гривень;

- стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду на користь ОСОБА_2 1000 грн., на користь ОСОБА_3 - 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено за необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційною скаргою на нього, вважають рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Також не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до нього відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що підлягютьє частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04.03.2011 року було припинено право часткової спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 на трактор МТЗ-80 (державний номер НОМЕР_1) і визнано право власності на цей же трактор за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7. Зазначене рішення набрало законної сили та є чинним (том 2, а.с.110-111).

Факт знаходження вказаного трактора з 2007 року у ОСОБА_4 не заперечується самим відповідачем та його представником (том 2, а.с.45) і у повному обсязі підтверджується матеріалами справи (том 1, а.с.7, 77-79, 113-116, 134; том 2, а.с.45, 67, 112, 114).

Також у повному обсязі підтверджено факт відсутності у відповідача спірного транспортного засобу в натурі з 2010 року. Відповідно до пояснень ОСОБА_4 трактор він здав на металобрухт.

При таких обставинах суд першої інстанції, приймаючи до уваги положення ст.ст.22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), дійшов правильного висновку, що діями відповідача позивачам дійсно була спричинена майнова шкода, яку він повинен відшкодувати.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_4 щодо незгоди з роком випуску трактору, оскільки 1990 рік його випуску у повній мірі підтверджується матеріалами справи (том 1, а.с.77, 232; том 2, а.с.115-120) та жодних доказів на спростування цього факту суду не надано.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 032/13 від 25.02.2013 року ринкова вартість трактору МТЗ-80, 1990 року випуску, на дату проведення дослідження складає 39311 грн.(том 1, а.с.3-7).

Оскільки жодних доказів на спростування зазначеної вартості належного позивачам трактору ОСОБА_4 суду не надав, суд першої інстанції при визначенні розміру завданої майнової шкоди обґрунтовано прийняв до уваги саме висновки зазначеного вище експертного дослідження.

Разом із тим встановлено, що ОСОБА_7 помер 21 січня 2012 року. Після померлого ОСОБА_7 спадщину прийняла тільки ОСОБА_2 (том 1, а.с.13, том 2, а.с.64).

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

При цьому ч.1 ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином право на частку у спірному тракторі (1/3 частка) після померлого ОСОБА_7 успадкувала саме ОСОБА_2, яка також мала і свою частку (1/3 частка) у вказаному рухомому майні.

Зазначені обставини суд першої інстанції при визначенні конкретних сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь відповідачів на відшкодування матеріальної шкоди, належним чином до уваги не прийняв, не звернувши також достатньої уваги на приписи глави 26 ЦК України.

При таких обставинах з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди підлягає стягненню сума у розмірі 26207 грн. 33 коп. (2/3 частки від встановленої вартості трактору (39311 грн.)), а на користь ОСОБА_3 - 13103 грн. 67 коп. (1/3 частка).

Крім того, стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 1282 грн., суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи взагалі відсутні докази сплати позивачами судового збору при поданні позовної заяви, що унеможливлює застосування в цій частині приписів ч.1 ст.88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Також суд не врахував, що ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи (том 1, а.с.271), а тому, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору.

Разом із тим, стягуючи з відповідача на користь позивачів на відшкодування моральної шкоди по 1000 грн. кожному, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність такої шкоди та визначив її розмір у повній відповідності до обставин справи з дотримання вимог розумності і справедливості.

Щодо доводів апелянтів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині відшкодування інфляційних втрат, то суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки в порушення вимог ст.60 ЦПК України жодних розрахунків та інших обґрунтувань на підтвердження тих обставин, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, суду не надано.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Міловського районного суду Луганської області від 14.04.2016 року змінити, встановивши суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, в розмірі 26207 грн. 33 коп., на користь ОСОБА_3 - в розмірі 13103 грн. 67 коп. В іншій частині рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 квітня 2016 року змінити.

Встановити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, в розмірі 26207 грн. 33 коп.

Встановити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди, в розмірі 13103 грн. 67 коп.

В іншій частині рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: