Справа № 170/385/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Жевнєрова Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1644/16 Категорія: 24 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

за участю секретаря Галицької І.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Шацьке ремонтно-транспортне підприємство» до ОСОБА_4 про визнання договору про надання послуг по прибиранню недійсним, застосування наслідків його недійсності і стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Шацьке ремонтно-транспортне підприємство» на рішення Шацького районного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року в позові відмовлено.

На вищевказане рішення суду представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на необґрунтованість рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обємі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ПрАТ «Шацьке РТП» в особі директора ОСОБА_5 і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг по прибиранню. Згідно з умовами договору виконавець взяв на себе зобовязання виконати послуги з прибирання обєктів замовника від забруднень, а замовник зобовязувся їх прийняти і оплатити. Предметом договору є надання послуг з прибирання згідно з Додатком № 1, що є невідємною частиною договору. На прохання замовника виконавець може виконувати інші додаткові послуги, не передбачені Додатком №1 до договору (п. 1 договору). Відповідно до п.п. 2.1., 2.4. договору ціна послуг по прибиранню обєктів складає 14 000 грн., щомісячно. Факт виконання договірних зобовязань виконавця підтверджується актом виконаних робіт, який складається і підписується сторонами договору один раз на місяць. Ціна за виконання інших додаткових послуг погоджується сторонами у відповідному додатку до договору і сплачується на підставі виставленого рахунку і відповідного Акту виконаних робіт (п. 2.5 договору). Строк дії договору визначено з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року (п. 3.1 договору).

Підставами для визнання оспорюваного договору недійсним, ПрАТ «Шацьке РТП» зазначило невідповідність його загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначених у ч. 5 ст. 203 ЦК України та ст. 234 ЦК України, вказуючи на його фіктивність з покликанням на те, що на момент укладення договору про надання послуг по прибиранню, відповідач ОСОБА_4 перебував у стадії припинення підприємницької діяльності, а у його відомостях про фізичну особу-підприємця вказано лише вид діяльності-роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах. Окрім того, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Просив застосувати наслідки його недійсності та стягнути з відповідача 37 900 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 укладав оспорюваний договір, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, з метою отримання прибутку. Він виконував умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з прибирання, за що отримав оплату згідно з умовами договору в повному обсязі, що стверджується актами виконаних робіт від 29 листопада 2013 року та від 31 грудня 2013 року, відповідно до яких відповідачем було виконано та передано замовнику такі роботи: ручне прибирання, підмітання сміття, розрівнювання відсіву і щебеню, погрузка та вивезення рослинності й різного сміття, посипання доріжок (а.с. 13-14).

Вироком Шацького районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року, який набрав законної сили, директора ПрАТ «Шацьке РТП» ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України (а.с. 15-39).

Вказаним вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним, зокрема у тому, що діючи умисно, з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, він підписав оспорюваний правочин, не перевіривши фактичне виконання робіт, видав завідомо неправдиві акти виконаних робіт, на підставі яких підприємством було перераховано ОСОБА_4 грошові кошти за послуги з прибирання.

Тобто вказаним вироком суду підтверджено, що директор ПрАТ «Шацьке РТП» вчинив конкретні умисні дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору, що виключає фіктивність цього правочину.

Тому, покликання представника позивача на те, що вказаним вироком встановлено фіктивність оспорюваного правочину, є безпідставними.

Позивач також обґрунтовував недійсність оспорюваного правочину тим, що на момент укладення договору про надання послуг з прибирання, ОСОБА_4 перебував у стадії припинення підприємницької діяльності та як підприємець не мав права надавати послуги з прибирання території, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 40, 53-58).

Проте, судом встановлено, що 13 вересня 2013 року, тобто перед укладенням оспорюваного договору, ОСОБА_4 звернувся із заявою до Шацького відділення Ковельської ОДПІ про перехід на спрощену систему оподаткування та доповнення видом діяльності 81.29 Інші види діяльності з прибирання. З 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року він як підприємець фактично здійснював підприємницьку діяльність, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності; фактично вів облік, подавав податкову звітність та сплачував відповідні податки за види діяльності 47.81 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах та 81.29 Інші види діяльності з прибирання, держану реєстрацію якої проведено 25 жовтня 2013 року (а.с. 83, 98-101).

Зазначені обставини спростовують доводи позивача про наявність умислу ОСОБА_4 та директора ПрАТ «Щацьке РТП» ОСОБА_5 на укладення оспорюваного договору про надання послуг по прибиранню як фіктивного правочину, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним.

Факт реальної потреби підприємства у наданні послуг по прибиранню території та фактичної оплати наданих послуг на підставі оспорюваного договору підтвердили також допитані в якості свідків, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 5 ст. 203 цього кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 7, 8, 24 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

За загальним правилом обовязок доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

З огляду на встановлені обставини, а також враховуючи те, що стороною позивача в повному обсязі було оплачено послуги за договором про надання послуг по прибиранню, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що представником ПрАТ «Шацьке РТП» обєктивно не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору, сторони заздалегідь знали, що він не буде виконаний, правові наслідки за договором не настануть, і сприяли цьому.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки сторони не виконали юридично значимих дій: відповідач не надав послуги, які визначені договором, а позивач ці послуги не отримав, суд вважає безпідставними, оскільки за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не означає, що укладено фіктивний правочин, і не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Визнання судом правочину недійсним є наслідком його вчинення з порушенням вимог закону, а не заходом відповідальності сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Шацьке ремонтно-транспортне підприємство» відхилити.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді