Справа № 222/787/16-ц
Провадження № 2/222/209/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

при секретарі Гранкіній О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ним та відповідачем ОСОБА_3 20.02.2013 року, за яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 17500 гривень, які зобов'язався повернути в строк до 15.03.2014 року, про що власноруч склав розписку. Оскільки до теперішнього часу відповідач зобов'язання не виконав просив стягнути з нього суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 32667,24 гривень, 3% річних в сумі 1114,96 гривень, вирішити питання про розподіл судових витрат в сумі 551,20 гривня.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до позивача ОСОБА_1 з зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики від 20.02.2013 року посилаючись на його безгрошовість, зазначивши, що 20.02.2013 року гроші у борг у позивача ОСОБА_1 не брав, а отримав на суму 17500 гривень насіння соняшника, боргову розписку склав на вимогу позивача. Крім того зазначив, що він помилився у природі даного договору, оскільки вважав, що між ними укладено договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу, крім того, з боку ОСОБА_1 йому не були роз'яснені наслідки невиконання зобов'язання за договором позики, а саме щодо вимог про повернення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали, пояснили, що в лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з проханням продати йому насіння соняшника на суму 17500 гривень, однак у звязку з тим, що грошей на придбання насіння у ОСОБА_3 не було, позивач запропонував відповідачу скласти боргову розписку на вказану суму, на що останній погодився, склав розписку про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в сумі 17500 гривень у борг, зобовязався повернути їх в строк до 15.03.2014 року, забрав насіння та поїхав. Проте, до теперішнього часу відповідач гроші так і не повернув, посилаючись на неякісний товар та відсутність від насіння ОСОБА_1 врожаю. Однак дана обставина не оговорювалася сторонами угоди, крім того претензій щодо неякісності товару ОСОБА_3 не висловлював до того моменту доки позивач не пред'явив вимоги про повернення грошових коштів. Оскільки законом дозволено боргові зобовязання, які випливають із договору купівлі-продажу, оформлювати як договір позики, вважали позов ОСОБА_1 обґрунтованим, з цих же підстав не визнали зустрічний позов про визнання угоди недійсною по причині її безгрошовості, оскільки відбулася новація боргу в позикове зобов'язання за взаємною згодою сторін. Щодо введення ОСОБА_3 в оману щодо природи договору, зазначили, що боргова розписка складена відповідачем власноруч, добровільно, без будь-якого примусу, крім того вона не була оспорена ОСОБА_3 аж до моменту звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, всі обставини складання розписки ОСОБА_1 розяснював відповідачу. Оскільки оформлення та зміст розписки не суперечить вимогам закону, просили суд задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі, відмовити в зустрічному позові ОСОБА_3.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, підтримали зустрічний позов, пояснили, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, однак грошей ОСОБА_3 від ОСОБА_1 як це зазначено в розписці 20.02.2013 року в сумі 17500 гривень не отримував. В лютому 2013 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_1 насіння соняшника на суму 17500 гривень, однак оскільки грошей на придбання насіння у ОСОБА_3 на той час не було, домовились про те, що ОСОБА_3 віддасть ОСОБА_1 гроші за отримане насіння після збору врожаю. В забезпечення виконання зобов'язань позивач ОСОБА_1 вимагав від ОСОБА_3 складання боргової розписки від ОСОБА_3 на суму 17500 гривень, яку ОСОБА_3 склав її за шаблоном, що був у ОСОБА_1. Насіння соняшника придбане у ОСОБА_1 було неякісне, всходів не дало, він був змушений засіяти вдруге, з цих причин відмовився повернути гроші на вимогу ОСОБА_1. Просили визнати договір позики недійсним з підстав його безгрошовості та з підстав введення в оману щодо природи договору, оскільки ОСОБА_3 вважав. Що укладає договір купівлі-продажу насіння соняшника з відстрочкою платежу, крім того ОСОБА_1П не роз'яснив ОСОБА_3 наслідки невиконання грошового зобов'язання за розпискою, тобто задовольнити зустрічний позов, у позові ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, у відповідності до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено і визнається сторонами, що 20.02.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу насіння соняшника на суму 17500 гривень. В звязку з відсутністю у останнього грошей для розрахунку за придбане насіння сторони домовились, що зобовязання, які виникли між ними, вони оформлять у вигляді боргової розписки, де зазначена сума боргу, яка відповідає вартості придбаного насіння. Відповідач ОСОБА_3 власноручно написав цю розписку, зобовязавшись повернути суму боргу в строк до 15.03.2014 року. Розписку про отримання грошових коштів відповідач написав без будь-якого примусу та перебуваючи при здоровому розумі, про що є посилання в вищевказаній розписці.

Дані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який був присутнім при купівлі ОСОБА_3 насіння соняшника та складанні розписки, свідок ОСОБА_6, який знає про обставини складання розписки зі слів ОСОБА_3, і які зазначили, що в 2013 році ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 з проханням продати насіння соняшника, однак оскільки грошей у ОСОБА_3 на придбання насіння не було, ОСОБА_1 попросив скласти розписку про отримання у борг грошових коштів у сумі 17500 гривень, яка дорівнює вартості насіння, надав зразок розписки, який ОСОБА_3 прочитав вголос, погодився і склав розписку. Грошей в день складання розписки ОСОБА_1 ОСОБА_3 в сумі 17500 гривень не передавав. Їм відомо, що ОСОБА_3 не зібрав врожай з насіння, придбаного у ОСОБА_1, повідомляв ОСОБА_1 про це. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 також брали в борг насіння соняшника у ОСОБА_1, про що складали боргові розписки, і у них також був неврожай з цього насіння.

Також, судом встановлено і визнано сторонами, що відповідач ОСОБА_3 до теперішнього часу грошові кошти в сумі 17500 гривень не повернув.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобовязань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобовязання, повязані з первісним зобовязанням, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Отже, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики, а по-третє, це дійсність первинного зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 17500 гривень, які зобовязався повернути в строк до 15.03.2014 року.

Отже, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди про новацію боргу у позикове зобовязання за правилами ст. 1053 ЦК України: борг в сумі 17500 гривень, що виник з договору купівлі-продажу насіння соняшника, замінений позиковим зобовязанням між тими самими сторонами в письмовій формі, як це встановлено для договору позики. Крім того, відповідач в судовому засіданні підтвердив, що розписку, яка підтверджує наявність боргу, писав власноручно, добровільно, розуміючи, що зобовязаний повернути позивачу певну грошову суму, яка відповідає вартості придбаного ним насіння. Надана розписка містить інформацію не лише про наявність боргу, але і обовязок його повернення в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що зобовязання відповідача перед позивачем щодо сплати заборгованості в сумі 17500 гривень не виконані до теперішнього часу, а тому суд вважає, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє первісний позов, стягує з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 20.02.2013 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 32667,24 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1114,96 гривень.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з підстав її безгрошовості, помилки щодо природи договору та введення в оману, на думку суду не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 просять визнати договір позики недійсним з підстав його безгрошовості, посилаючись на те, що грошей в сумі 17500 гривень ОСОБА_3 від ОСОБА_1 20.02.2013 року не отримував, та з підстав наявності помилки про природу договору та оману, а саме щодо укладання договору позики та не розяснення наслідків його невиконання.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України за безгрошовістю може оспорюватися тільки договір позики, а не саме позикове зобов'язання.

В даному випадку позикове зобовязання виникло не з договору позики, а при новації боргу в позикове зобовязання, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про недійсність договору позики з підстав її безгрошовості, оскільки договір, що виник внаслідок новації боргу з іншого грошового зобовязання не передбачає передачу коштів, а сам факт наявності первісного зобовязання сплатити борг за придбане насіння соняшника відповідачем та його представником не заперечувався.

Відповідно до положень ст.ст. 229, 230 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленумом Верховного Суду України у пунктах 19,20 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснює, що не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 самостійно перед складанням розписки читав її текст, склав її власноруч, добровільно, без будь-якого примусу з боку ОСОБА_1, будь-яких зауважень до змісту розписки не висловлював та не відображав в ній, сума боргу та строки його повернення були погоджені між сторонами, ОСОБА_3 збирався повернути борг у сумі 17500 гривень, однак за відсутністю коштів не зробив цього, а тому суд критично ставиться до пояснень позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 щодо помилки в природі договору оскільки надані з його боку докази не свідчать про неправильне сприйняття ОСОБА_3 фактичних обставин правочину. Щодо не розяснення ОСОБА_1 наслідків невиконання грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, ОСОБА_3, то як зазначалося раніше незнання закону чи неправильне його тлумачення не є помилкою щодо природи договору чи введенням в оману.

Таким чином ОСОБА_3 позивачем за зустрічним позовом, на підтвердження своїх вимог не доведено що помилка мала місце, що вона має істотне значення, не доведено умислу в діях відповідача ОСОБА_1, істотність значення обставин, щодо яких ОСОБА_3 введено в оману, сам факт обману, і що він діяв під впливом обману. А тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню і в зустрічному позові слід відмовити.

Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України враховуючи, що первісний позов задоволено у повному обсязі, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним при зверненні до суду судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 гривня. В звязку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судовий збір на користь ОСОБА_3 стягненню не підлягає.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІН 1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу за договором позики від 20.02.2013 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 32667,24 гривень, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1114,96 гривень, витраті по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривня, а разом 34343 (тридцять чотири тисячі триста сорок три) гривні 40 копійок.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсною відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 29.07.2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які не були присутніми під час проголошення рішення, однак брали участь у справі, в той самий строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Є. Вайновська