Справа № 756/3788/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання права власності на квартипру АДРЕСА_2 за набувальною давністю ( ст..344 ЦК України)..

У серпні 2016 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року задоволено частково заяву представника позивача ОСОБА_8 про вжиття заходів забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, відповідач по справі ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, оскільки така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що накладаючи арешт на квартиру, суд не звернув уваги на те, що позивачем не надано ніяких доказів у підтвердження свого твердження, що він проживає у квартирі і відкрито володіє нею, а видача відповідачам свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру спростовує посилання позивача на добросовісність його дій.

Крім того, зазначає, що позивач ОСОБА_4 неодноразово заявляв безпідставні позовні вимоги про визнання права власності на майно, яке відповідачі успадкували, у тому числі і на спірну квартиру.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом накладена арешту на квартиру АДРЕСА_1, суд виходив із того, що майно, на яке позивач просив накласти арешт є предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів, справи позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності, а саме: квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином обраний позивачем вид забезпечення позову пов'язаний із змістом пред'явлених позовних вимог, а також впливає на невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи заяву про забезпечення позову суд не пересвідчився, що дійсно існує між сторонами спір про право, що надані позивачем докази підтверджують його право, - не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки, розгляд справи судом першої інстанції не закінчено, а не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відповідність обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: