Справа № 696/717/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Камянка

Камянський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ревівської сільської ради Камянського району Черкаської області про тлумачення заповіту, -

встановив :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом про тлумачення заповіту.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 12 серпня 2015 року померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і після цього відрилась спадщина на її майно. Позивач являється єдиним спадкоємцем померлої, так як 22 вересня 2001 року згідно заповіту за життя померла заповідала їй належне право на земельну частку (пай) в розмірі 3,43 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходилось у ВАТ «Пляківка» с. Пляківка Камянського району Черкаської області.

31 березня 2006 року померла на підставі сертифіката про право на вказаний земельний пай отримала державний акт про право власності на земельну ділянку в розмірі 5,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Ревівської сільської ради.

Позивач прийняла спадщину, подала відповідну заяву до нотаріуса, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через невідповідність наявного спадкового майна, тому, яке записане у заповіті.

Просила суд провести тлумачення заповіту померлої.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Представник відповідача с/р в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання вимог та прохання слухати справу у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення Позивача, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Ревівської сільської ради Камянського району Черкаської області 22 вересня 2001 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок своєї смерті заповіла належне їй право на земельну частку (пай) в розмірі 3,43 га в умовно кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що знаходиться у ВАТ «Пляківка» с. Пляківка Камянського району Черкаської області гр. ОСОБА_1 (а.с. 7).

З довідки відділу Держгеокадастру вбачається, що ОСОБА_2 отримала сертифікат на земельну частку (пай) (а.с. 10).

31 березня 2006 року ОСОБА_2 отримала державний акт про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0632 площею 5,04 га в межах Ревівської сільської ради Камянського району Черкаської області (а.с.9).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла 12 серпня 2015 року (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

За змістом ст. 317 ЦК України право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самим спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Враховуючи викладену норму, діюче законодавство передбачає можливість тлумачити заповіт судом тільки у випадках спору між спадкоємцями . При цьому суд може тлумачити зміст правочину згідно ч. 3 ст. 213 ЦК України, де згідно вказаної норми передбачено, що при тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняту у відповідній сфері відносин значення термінів.

За статтею 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частки.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом зясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати ( доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Отже, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обовязків на випадок смерті.

Суд зазначає, що сертифікат є документом, який засвідчує право на земельну ділянку згідно ст. 2 Закону України « Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв)». При цьому згідно з п. 17 Перехідних положень до Земельного кодексу сертифікати вважаються правовстановлюючими документами при реалізації громадянина ми права вимоги на відведення земельної частки ( паю) у натурі ( на місцевості). Причому сертифікат є дійсним до виділення власникам у натурі земельної ділянки й видачі відповідного державного акта. Разом з тим, державний акт є документом, що підтверджує право власності, яке надано в установленому порядку. Тобто сертифікат і державний акт мають різний юридичний характер і підтверджують різні права спадкодавця.

Після отримання померлою Державного акту на земельну ділянку змінився обєкт спадкування , проте спадкодавець ніяких дій щодо зміни та уточнення предмету заповіту в подальшому не вчинила.

Зі змісту заповіту вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 заповіла належне їй право на пай, при цьому зробила у заповіті застереження про те, що заповідає ці майнові права без визначення меж в натурі.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку заповідач мав на увазі тільки право на земельну частку (пай), так як у відповідності до ст. 1236 ЦК України не охопив своїх прав вже на земельну ділянку у разі її виділення в натурі, хоча право власності на неї могло виникнути в майбутньому на час складання заповіту.

У звязку з вказаним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, і тлумачить заповіт як розпорядження ОСОБА_2 щодо земельної частки (паю).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, 1223, 1256 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст.10, 11, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Ревівської сільської ради Камянського району Черкаської області про тлумачення заповіту - задовольнити.

Здійснити тлумачення змісту заповіту від 22 вересня 2001 року, складеного ОСОБА_2 та посвідченого та зареєстрованого за номером 71 секретарем Ревівської сільської ради Камянського району Черкаської області про розпорядження спадковим майном на користь ОСОБА_1, вважаючи, що при визначенні спадкового майна ОСОБА_2 мала на увазі право на земельну частку (пай) в розмірі 3,43 га в умовно кадастрових гектарах, що знаходилась на час складання заповіту у ВАТ «Пляківка» с. Пляківка Камянського району Черкаської області, та належала ОСОБА_2 згідно сертифікату серії РН № 932550, реєстраційний номер 160 від 20.03.2001 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Камянський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом десяти днів після його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: