Справа № 681/670/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Горщар А.Г.

при секретарях Калінка А.А., Салюк Т.М.

з участю позивачки, її представника ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 міської ради обєднаної територіальної громади, відділу Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі, третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_6, третьої особи на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Поділляземінвест» про скасування рішення, державної реєстрації земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні частиною земельної ділянки, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: скасувати пункт 21 додатку 1 рішення ОСОБА_5 міської ради № 16 від 26.09.2014 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості (в натурі)»; зобовязати державного реєстратора скасувати реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться в м. Полонне, вулиця Гоголя, 112 площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:006:0990; зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки площею 0,0163 га, яку самовільно захопила у неї відповідачка ОСОБА_2, та стягнути з останньої моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в м. Полонне по вул. Гоголя, 130 та земельна ділянка розміром 0,15 га, в тому числі 0,1 га для обслуговування вказаного жилого будинку та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства. Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, що по вул. Гоголя в м. Полонне. В 2014 році дізналась, що ОСОБА_2 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі технічна документація із землеустрою) з метою приватизації цієї земельної ділянки, при цьому суміжна межа не була погоджена з нею, що стало наслідком фактичного захоплення частини її земельної ділянки площею 0,0163 га, через що вона не має можливості розробити технічну документацію із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, зокрема, для обслуговування жилого будинку і господарських споруд у розмірі 0,10 га.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявлені нею позовні вимоги підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 самовільно в 2007 році захопила спірну частину земельної ділянки і до цього часу нею користується, чим для позивачки чиняться перешкоди та завдається моральна шкода.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що з 1987 року з дозволу батьків вона стала користуватись частиною земельної ділянки площею 0,0163 га. В 2014 році за рішенням ОСОБА_5 міської ради для неї надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для послідуючої приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га, яка знаходиться біля належного їй жилого будинку, що в м. Полонне по вул. Гоголя, 112. При розробці матеріалів документації було складено кадастровий план земельної ділянки, в який також увійшла спірна земля. Для вказаної земельної ділянки присвоєно згаданий вище кадастровий номер, однак, у звязку з виникненням спору, міська рада не затверджує розроблену їй технічну документацію із землеустрою.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради зазначила, що при оформленні ОСОБА_2 і ОСОБА_4 матеріалів приватизації земельних ділянок, між вказаними особами виник спір з приводу належності частини земельної ділянки площею 0,0163 га, без вирішення якого неможливо завершити безоплатну передачу земельних ділянок у власність для позивачки та відповідачки.

Представник відповідача відділу Держгеокадастру та представники третіх осіб в судові засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 04.11.1994 року ОСОБА_7 подарував для позивачки 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, який знаходиться в м. Полонне по вул. Гоголя, 130 і розташований на земельній ділянці розміром 1500 кв. м (а.с.7).

26.06.2006 року ОСОБА_8 за договором дарування подарувала для ОСОБА_4 решту 3/5 частини зазначеного жилого будинку з господарськими спорудами (а.с.8).

31.03.1977 року ОСОБА_7 подарував для ОСОБА_2 закінчений будівництвом на 45% жилий будинок, що знаходиться в м. Полонне по 2-ому провулку Гоголя № 77, розташованого на земельній ділянці 600 кв. м (а.с.18).

19.06.1992 року рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради № 165 від 21.01.1998 року для ОСОБА_2 надано у тимчасове користування 420 кв. м земельної ділянки в м. Полонне по вул. Гоголя, 112 для ведення городництва (а.с.57).

Відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради № 677 від 21.01.1998 року для ОСОБА_2 передано у приватну власність 0,097 га земельної ділянки, що по вул. Гоголя, 112 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.55).

20.05.2005 року сесія ОСОБА_5 міської ради згідно рішення № 14 вилучила від ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,04 га, розташовану в м. Полонне по вул. Гоголя, 130 і надала її в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,02 га - ОСОБА_2 і 0,02 га - ОСОБА_4 (а.с.52).

За даними державної земельної книги реєстрації земель по м. Полонне (а.с.108-111) за ОСОБА_2 рахуються земельні ділянки площами 0,097 га наданої 21.01.1998 року, 0,042 га наданої 12.06.1992 року та 0,046 га наданої 05.08.1994 року, а за ОСОБА_4 0,0336 га наданої 12.06.1992 року та 0,046 га наданої 05.08.1994 року.

Також за даними вказаної книги за ОСОБА_8 (мати сторін) рахуються земельні ділянки 0,10 га та 0,01 га, передані їй у власність на підставі рішення виконавчого комітету № 658 від 24.12.1997 року (а.с.132) за цільовим призначенням відповідно для обслуговування будинку та для ведення особистого селянського господарства.

Згідно рішення ОСОБА_5 міської ради № 16 від 26.09.2014 року для ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою з метою передачі в приватну власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої в м. Полонне по вул. Гоголя, 112 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Розробку технічної документації із землеустрою здійснювало приватне підприємство «Поділляземінвест», в ході якої було виготовлено кадастровий план земельної ділянки на площу, якою фактично користується ОСОБА_2, розміром 0,10 га.

03.11.2014 року державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі присвоїв для цієї земельної ділянки вищезгаданий кадастровий номер.

За даними кадастрового плану земельної ділянки яку бажає приватизувати ОСОБА_2, ОСОБА_4 не зазначена як суміжний землекористувач, а в описі меж від точки Г до точки Д вказано, що це землі комунальної власності (ОСОБА_5 м.р.).

Відповідно до рішень ОСОБА_5 міської ради №№ 12, 13 від 11.12.2014 року для ОСОБА_4 надано дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою з метою передачі в приватну власність земельних ділянок, орієнтовними площами 0,10 га та 0,05 га, розташованих в м. Полонне по вул. Гоголя, 130, відповідно для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.

Розробку технічної документації із землеустрою здійснював приватний підприємець ОСОБА_6, в ході якої під час погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 зясувалось, що частина земельної ділянки площею 0,0163 га, котра, за позицією позивачки, має бути передана у власність для неї, накладається на земельну ділянку відповідачки (а.с.22), якій присвоєно 03.11.2015 року кадастровий номер :02:006:0990, через що ОСОБА_4 а також ОСОБА_2 не можуть завершити процес приватизації земельних ділянок.

При вирішенні питання законності позовних вимог суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 ЗК УРСР 1992 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

За положеннями ст.22 цього ж Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялось.

Як вбачається зі змісту договору дарування від 04.11.1994 року, за яким для позивачки перейшло у власність 2/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, який знаходиться в м. Полонне по вул. Гоголя, 130 і розташований на земельній ділянці розміром 1500 кв. м, у ньому не передбачено, яка ж саме частина земельної ділянки переходить у власність, або ж надається у користування для ОСОБА_4 у звязку з набуттям останньою права власності на частину житлового будинку.

Згідно ст.120 ЗК України 2001 року, ст.377 ЦК України (в редакції станом на 26.06.2006 року), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відповідно до ст.125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Стаття 126 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У договорі дарування від 26.06.2006 року, на підставі якого ОСОБА_4 набула право власності на інші 3/5 частини вищезгаданого будинку, також не визначено який саме розмір земельної ділянки переходить у власність до позивачки у звязку з набуттям нею права власності на житловий будинок.

Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що позивачка не надала належних доказів щодо оформлення свого права власності чи користування на земельні ділянки, які перейшли до неї у звязку з даруванням вищезазначеного житлового будинку.

Крім цього, в ході розгляду справи на розяснення надані судом для ОСОБА_4, остання не забажала заявляти клопотання про призначення і проведення відповідної судової експертизи з приводу визначення конкретних площ, конфігурації спірних земельних ділянок та відновлення меж суміжних земельних ділянок із підстав та в порядку, передбачених ст.ст.106, 107 ЗК України.

Таким чином, у звязку з тим, що ОСОБА_4 не довела належними та допустимими доказами законність свого права власності або користування на спірну частину земельної ділянки, а тому її позовна вимога щодо усунення перешкод в користуванні цією ділянкою площею 0,0163 га задоволенню не підлягає.

Також суд не знаходить підстав визнавати недійсним і скасовувати пункт 21 додатку 1 рішення ОСОБА_5 міської ради № 16 від 26.09.2014 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості (в натурі)».

Прийняття міською радою такого рішення не суперечить вимогам земельного законодавства, зокрема, ст.ст.116, 118 ЗК України.

Під час судового розгляду було встановлено, що при виготовленні для ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) (далі технічна документація із землеустрою) ОСОБА_4 не зазначено як суміжного землекористувача та погодження спільної межі земельних ділянок, якими користуються сторони, з позивачкою не проводилось.

Як вбачається з листів та акту, складених комісією виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради (а.с.10-12, 20, 21) земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по суміжній межі відгороджені огорожею, яку збудувала сама ж позивачка, що сторонами не заперечується, а тому при розробці технічної документації із землеустрою встановлення меж земельної ділянки відповідачки здійснювались по існуючій межі.

Відповідно до п.п.3.12, 3.13 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за № 376 (далі Інструкція) закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки.

Згідно п.3.8 Інструкції межові знаки не встановлюються, зокрема, у спільних поворотних точках меж суміжних земельних ділянок, на яких раніше встановлено межові знаки. У такому випадку раніше встановлений межовий знак використовується для опису кожної суміжної земельної ділянки (суміжних земельних ділянок) у складі відповідної документації із землеустрою.

Отже, на думку суду, непогодження із позивачкою суміжної межі земельних ділянок при наявності існуючої загорожі, не суперечило положенням Інструкції та не призвело до істотного порушення прав ОСОБА_4 як землекористувача, оскільки вона не позбавлена права здійснити в установленому законом порядку відновлення та встановлення інших меж її земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою відповідачки.

З приводу позовної вимоги ОСОБА_4 про покладення обовязку надержавного реєстратора скасувати реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться в м. Полонне, вулиця Гоголя, 112 площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:006:0990, суд зазначає про таке.

Згідно пунктів 107-111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі Порядок), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за відповідною формою; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій, зокрема, здійснює державну реєстрацію земельної ділянки.

Оскільки позивачкою не надано будь-яких доказів про наявність порушень вимог Порядку щодо проведення Державним кадастровим реєстратором земельної ділянки, на яку для ОСОБА_2 виготовлено технічну документацію із землеустрою, тому суд не знаходить підстав для скасування кадастрового номера, присвоєного вказані земельній ділянці.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено порушень прав позивачки зі сторони відповідачки, а відтак, позовна вимога ОСОБА_4 щодо відшкодування їй моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, ч.3 ст.209, ст.ст.212-215 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: