Справа № 204/4793/15-ц
Провадження № 2/204/148/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, зобовязання виконати певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 22.12.2015 року уточнив та остаточно просив суд усунути перешкоду у користуванні власністю зобовязавши ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати стіну будинку, який розпочав будуватися, яка збудована на межі дільниці, де розташована кв. № 1а, яка знаходиться у будинку № 53 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, замість якого відновити паркан з бетону, між ділянками буд. № 55А та № 53, де розташована квартира 1, відновити фонтан, брущатку, ландшафтний дизайн з рослин (хвойні, кущі, рослини, які вються); стягнути з відповідача на його користь в рахунок заподіяння шкоди 3 667 грн., які складаються з: реставрація декоративної штукатурки фонтану 3240 грн.; вартість матеріалів 427 грн., а також вартість монтажу металоконструкцій на загальну суму 29 696 грн.; вартість озеленення на загальну суму 6723 гр.; витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказав, що на підставі договору дарування від 26.10.2010 року, укладеного між ним та ОСОБА_3, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 955 йому належить квартира № 1а, що знаходиться у будинку № 53 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську. Відповідач шляхом руйнування паркану з бетону та металевої огорожі над парканом, ландшафтного дизайну (рослин) та декоративного фонтану, і на місці паркану, який розділяє межі ділянок розпочав будувати будинок без дозвільних документів і вже збудував капітальну стіну будинку на місці де стояв його паркан. На неодноразові попередження та прохання припинити здійснювати будівництво на межі ділянок та прибрати стіну відповідач не реагує, чим підтверджує відсутність реального наміру припинити свої незаконні дії. В подальшому помітивши, що руйнування належного йому майна продовжується, він став звертатися до Красногварійсьго РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, для того, щоб зафіксували протиправні дії відповідача і прийняли міри реагування. Земельна ділянка знаходиться у його фактичному користуванні. Для підтвердження незаконних та протиправних дій відповідача було направлено запит до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, та згідно відповіді стало відомо, що відсутня інформація щодо дозвільних документів від замовника ОСОБА_2 на обєкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, експертно будівельно-технічним дослідженням декоративних споруд та паркану домоволодіння позивача було встановлено порушення умов ДБН 360-92. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити у повному обсязі. У разі відсутності відповідача просить розглянути справу при заочному розгляді.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними і допустимими, тобто містити інформацію щодо предмету доказування та бути одержаними у встановленому законом порядку; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 06.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 955 ОСОБА_1 належить квартира № 1а, що знаходиться в будинку № 53 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську (а.с.3).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2015 року право власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, буд. 55а зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 33-34).

Судом встановлено, що домоволодіння № 53 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, що належить ОСОБА_1В, та домоволодіння № 55а по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, що належить ОСОБА_2 є сусідніми та граничать один з одним.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач, як сусід позивача самовільно шляхом руйнування паркану з бетону та металевої огорожі над парканом, ландшафтного дизайну (рослин) та декоративного фонтану, на місті паркану, який розділяє межі ділянок розпочав будувати будинок і вже збудував капітальну стіну будинку. У звязку з чим позивач був вимушений звертатися до правоохоронних органів, прокуратури Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради та різноманітних інстанцій для прийняття міри реагування, що підтверджується ухвалою Красногвардійського районного суду від 22 липня 2015 року (а.с. 36); висновком про результати перевірки інформації (а.с.42), а також відповідними скаргами та заявами(а.с. 37-41, 43-45, 54-55).

Відповідно до ч.1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною другою тієї ж статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 90 ЗК України, прямо передбачено право власника земельної ділянки самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди тобто самостійно використовувати одержану в установленому порядку земельну ділянку за умови збереження її цільового призначенням.

Статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» прямо передбачає що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Предметом доказування за позовами про усунення перешкод є усунення реальних перешкод у користуванні майном, які створені відповідачем, і мають місце на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду з позовом відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, і відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі при відсутності проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення до відповідальності.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 23 постанови №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст 376 ЦК України (про правовій режим самочинного будівництва)» розяснив, що при вирішенні питання про те чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку зясувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу, згідно з вимогами ст. 143 ЦПК України.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовій режим самочинного будівництва)» зазначено, що у випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельної ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4. ст. 376, 391).

Однак з урахуванням положень чинного законодавства України, можна зробити висновок, що власник (користувач) земельної ділянки не в усіх випадках самочинного будівництва має право вимагати знесення об'єкту.

Згідно до ст.ст. 13, 16, 18 ЦК України, та інших норм чинного законодавства України спосіб захисту порушеного права має відповідати змісту та характеру порушення та бути йому прямо пропорційним. Особа не має права зловживати своїм правом на захист.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи свої вимоги про знесення збудованої стіни будинку посилався на те, що вона побудована без отримання дозвільних документів, що також підтверджується листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 21.12.2015 року за № 1004-06/912, в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо дозвільних документів від замовника гр. ОСОБА_2 на обєкт будівництва за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.57).

В той же час, на думку суду, поданий позов з вимогою про знесення самочинно зведеної стіни будинку не відповідає можливому способу захисту порушеного права, так як його право може бути захищено в інший спосіб, оскільки відповідно до висновку експертного будівельного-технічного дослідження № 3 від 16.12.2015 року, визначити, чи дотримувався нормами ДБН забудовник житлової будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова 55а, що примикає до паркану, який поділяє сусідні земельні ділянки, не можливо без надання забудовником відповідних документів на одержання умов і обмежень від Головного управління архітектури м. Дніпропетровська, право власності на земельну ділянку, технічних умов від Водоканалу, газопостачання, електропостачання, наявності проекту, договору підряду з будівною організацією, яка має ліцензію на виконання відповідних будівельно-монтажних робіт, декларації до Державної архітектурно-будівельної інспекції на початок будівельних робіт, декларації на закінчення обєкту будівництвом.

Тому у задоволенні частини позовних вимог про зобовязання відповідача за власний рахунок демонтувати стіну будинку, яка збудована на межі ділянці де розташована кв. 1а, яка знаходиться у будинку № 53 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську замість якого відновити паркан з бетону, відновити фонтан, брущатку, ландшафтний дизайн з рослин, слід відмовити.

Відповідно до висновку експертного будівельного-технічного дослідження № 3 від 16.12.2015 року, на даний час встановлення паркану (огорожі) на межі між сусідніми земельними ділянками регулюються ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і селищних поселень» ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» та листом від 24.04.2015 року № 40-203-19/3733 Державної архітектурної інспекції України. Згідно з розясненнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України у листі № 40-203-19/3733 висота паркану з нижньою основою під стіну паркана може бути 2,5 м. Висота бетонного паркану, який розташований на межі між сусідніми ділянками для обслуговування квартири № 1а будинку № 53 по вул. Свердлова та квартири № 55а по вул. Свердлова у м. Дніпропетровську складає 2,4 м. та не порушує граничну висоту, яка дозволена ДБН. Системи водовідведення з покрівель будівель за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова,55а, які примикають до існуючого паркану між сусідніми ділянками відсутні. Атмосферні опади (сніг,дощ, град) з чорної тонкої металевої покрівлі сусідньої будівлі, що примикає до паркану сусіда, можуть спричинять шкоду декоративній штукатурці паркану і йому самому. Візуально на поверхні конструкції декоративного фонтану явно помітні чисельні пошкодження у вигляді тріщин товщиною від 1 мм до 5 мм і різної довжини, вибоїни. У штучній водоймі знаходяться шматки від розбитого паркану, самого фонтану та цегли. Ринкова вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню пошкоджених декоративних МАФ та паркану визначається між замовником і підрядником і є договірною на підставі попиту та пропозиції, та діючого законодавства. Відстань між будинком 53 по вул. Свердлова м. Дніпропетровськ і житловою будівлею за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, 55а регламентується ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і селищних поселень». Згідно з вимогами цього ДБН, ця відстань повинна бути не менше 8 метрів. Відповідно до зазначеного нормами ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і селищних поселень» порушені (а.с.58-75).

Згідно звіту незалежної оцінки вартості майнової шкоди, спричиненого власнику домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3, вартість реставрації декоративної штукатурки та фонтану складає 3 667 грн.; вартість монтажу металоконструкцій складає 29 696 грн., вартість озеленіння 6 723 грн., а всього 40 086 грн. (а.с. 76-86).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок заподіяної шкоди вартості реставрації декоративної штукатурки та фонтану у розмірі 3 667 грн.; вартість монтажу металоконструкцій у розмірі 29 696 грн., вартість озеленіння у розмірі 6 723 грн., підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 5 000 грн., то дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду позивачем надані до суду договір про надання правової допомоги від 15.06.2015 року (а.с.11), квитанції від 13 червня 2015 року до прибуткового касового ордеру № 15 про сплату 5 000 грн. (а.с. 87) та акт приймання здачі робіт (послуг) від 21.12.2015 року з яких вбачається, що позивач отримав послуги консультації, висновки, довідки з правових питань, тощо.

Представник позивача приймала участь у судовому засіданні, проте розрахунку своєї роботи при готуванні та складанні позову суду не надала.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 16, 18, 22, 316, 319, 376, 386, 391, 1166 ЦК України, ст. ст. 90, 103, 104, 106, 152 ЗК України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. ст. 10, 11, 57-61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, зобовязання виконати певні дії, стягнення грошових коштів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок заподіяної шкоди вартість реставрації декоративної штукатурки та фонтану у розмірі 3 667 грн., вартість монтажу металоконструкцій у розмірі 29 696 грн., вартість озеленіння у розмірі 6 723 грн., а всього 40 086 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. О. Дубіжанська