Справа № 675/1381/16-ц
Провадження № 2/675/450/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" серпня 2016 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Демчука П. В., при секретарі судового засідання Мордач К. О., за участю: позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Зазначав, що 19 травня 2016 року між ним та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому в користування міні-трактор марки «Махіндра 244», а ОСОБА_1 - сплачувати лізингові платежі та інші платежі відповідно до умов договору. Того ж дня, як передбачено умовами договору, він здійснив платіж у розмірі 10 000 грн. на рахунок ТОВ «ЛК «Еталон».

Спірний договір фінансового лізингу не посвідчений нотаріально, а тому вважається нікчемним.

Позивач зазначив, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив визнати договір фінансового лізингу недійсним і стягнути з відповідача сплачені кошти та понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, у поданих до суду письмових запереченнях просив слухати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову у звязку з його безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, зясувавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон № 723/97-ВР).

Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» (далі - Закону № 1023-ХІІ) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судом встановлено, що 19 травня 2016 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувач) та ТОВ «ЛК «Еталон» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу № 004388, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (міні-трактор марки «Махіндра 244»), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

До вказаного договору фінансового лізингу було укладено Додаток № 1, відповідно до якого вартість предмету лізингу становить 100 000 грн.; авансовий платіж 50 000 грн.; комісія за організацію (10%) 10 000 грн., та Додаток № 2, яким визначено Графік сплати другого лізингового платежу.

Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж (комісія за організацію) у розмірі 10 000 грн. на рахунок ТОВ «ЛК «Еталон».

Положеннями спірного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1 договору).

Частиною 2 статті 632 ЦК України встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу становить 100 000 грн., відсоток платежів 50 % від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 4 166, 67 грн., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи - 10 % від вартості предмета лізингу (10 000 грн.), а комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу - 3 % (3000 грн.).

Згідно з додатком № 2 до договору вартість предмету лізингу становить 100 000 грн., авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 50 000 грн., викупна вартість - 1500 грн., відсоткова ставка - 12,50 %, комісія - 5 % та щомісячний платіж - 1 256, 11 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу комісією за передачу автомобіля, у сумі 53 000 грн. (авансовий платіж - 50 000 грн., комісія за передачу ПЛ 3 000 грн.).

У п. 5.4. договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного у додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (пункт 8.3 договору).

Коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу (пункт 8.8 договору).

За змістом пунктів 5.4, 8.3, 8.8 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено.

Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

Зокрема, у пункті 8.3 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (пункт 8.4 договору).

Пунктом 4.4.3 договору визначено, що лізингоодержувач має право достроково, але не раніше 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі, здійснити сплату всієї суми лізингових платежів, належних до сплати лізингоодержувачем за умовами даного договору. Якщо за узгодженням сторін строк лізингу буде скорочено, лізингоодержувач зобов'язується достроково сплатити належні лізингові платежі, при цьому розмір лізингових платежів може бути переглянутий за згодою сторін.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за дострокове його погашення.

Пунктом 12.12 договору визначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Натомість, згідно з положеннями п.п. 4.3.5 та 4.3.6 договору лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору, при цьому, лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання договору. Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, по причинам, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.12 договору.

Таким чином, у спірному договорі фінансового лізингу від 19 травня 2016 року виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема, виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; у пунктах 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак, таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Крім того, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У силу статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, який є обовязковим згідно з положеннями ст. 360-7 ЦПК України при розгляді вказаної справи.

Із матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу № 004388 від 19 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про захист споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу, укладений між ТОВ «ЛК «Еталон» та позивачем, має умови, які вказують на несправедливість відносно споживача та укладені з порушенням вимог закону, тому цей договір підлягає визнанню недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у звязку з визнанням недійсним спірного договору фінансового лізингу слід стягнути із відповідача на користь позивача сплачені кошти у сумі 10 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 216, 220, 509, 628, 632, 799, 806, 808 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», постановою Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, керуючись ст.ст. 61, 88, 212-215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004388, який укладений 19 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 грн. та 1102 грн. 40 коп. у відшкодування судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. В. Демчук