УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості у розмірі 90 585,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06 листопада 2014 року становило 1 267 743 грн 65 коп.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зазначало, що 26 листопада 2007 року між ОСОБА_7 та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк», банк), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), було укладено кредитний договір № 0710/1107/45-001, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 61 000,00 доларів США строком до 26 листопада 2027 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі. На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 0710/1107/45-001-Р-1, а між банком та ОСОБА_6 - договір поруки № 0710/1107/45-001-Р-2, за умовами яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком за невиконання умов основного зобов'язання всім належним йому майном та грошовими коштами.

Позивач вказував, що 28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» за договором факторингу № 15 відступило своє право вимоги за кредитним договором № 0710/1107/45-001 від 26 листопада 2007 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 06 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 90 585,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становила 1 267 743 грн 65 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 59 421,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становила 831 606 грн 83 коп.; заборгованість за процентами - 17 835,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становила 249 609 грн 78 коп.; пеня - 13 328,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становила 186 527 грн 03 коп., позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року та від 19 серпня 2015 року про припинення зобов'язань за договорами поруки, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку, що вимоги про стягнення заборгованості до поручителів не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини за договорами поруки припинені на підставі вказаних вище рішень суду, які набрали законної сили.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову до позичальника ОСОБА_7, суди правильно виходили з того, що надіславши 30 вересня 2011 року повідомлення про зміну умов кредитного договору та іпотечну вимогу, кредитор змінив умови кредитного договору та строквиконання зобов'язань за договором, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку, що перебіг строку позовної давності почався з 30 жовтня 2011 року, а позивач звернувся до суду з цим позовом у листопаді 2014 року, тобто поза визначеними законом межами строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович