Справа № 2-3681/16
№ 760/6794/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Солом'янськийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.04.2016 р. звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що дана квартира належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 16.11.2000 р. Чуйко А.О. державним нотаріусом 5-ї Київської державної нотаріальної контори № 339 (номер спадкової справи), реєстраційний запис № 1с-582.

Згідно довідки форми №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 25.03.2015 р. № 867 в даній квартирі з 19.08.2005 р. зареєстрована колишня дружина - відповідач ОСОБА_2, шлюб з якою розірвано судом 04.10.2013 р.

З 15 січня 2014 р. позивач перебуває в іншому шлюбі з ОСОБА_4

Позивач вказує, що реєстрація відповідача за адресою проживання позивача у даний час порушує його права з огляду на наступне.

Колишня дружина ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника квартири - позивача, понад один календарний рік у квартирі не проживає, участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири не приймає.

Факт того, що відповідач не проживає у квартирі підтверджується актами ЖЕД №906 від 09.09.2015 р. та від 30.03.2016 р. з яких вбачається, що речей відповідача в квартирі не має, вказане також підтверджують сусіди за місцем реєстрації відповідача.

Крім того, як зазначає позивач, відповідач є уродженкою тимчасово окупованої території АР Крим, м. Сімферополь та постійно проживає там.

Також позивач посилається на те, що умови шлюбного договору від 05.08.2014 р., укладеного між позивачем та відповідачем передбачають, що майно, придбане до реєстрації шлюбу є особистою власністю кожного із подружжя (п. 1.1 шлюбного договору).

Будь-яких угод між відповідачем та позивачем щодо порядку користування квартирою після розірвання шлюбу не існує.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2015 р., яке набрало законної сили 13.03.2015 р., відповідача вселено в квартиру позивача.

03 серпня 2015 р. постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві ВП № 48316314 відкрито провадження зі вселення відповідача.

Вказане вище судове рішення не виконано до сих пір.

Позивач вважає, що підставою, яка зумовила невиконання зазначеного вище судового рішення про вселення є факт не проживання відповідача у квартирі.

З дати ухвалення судового рішення про вселення відповідача, остання житловою площею у ній не цікавиться, участі в її утриманні не приймає, до правоохоронних органів із заявами про вчиненні їй перешкод у користуванні квартирою вона не зверталася.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач постійно не проживає за адресою реєстрації у спірній квартирі понад термін, визначений ст. 405 ЦК України, сплата позивачем зайвих комунальних платежів за відповідача за відсутності домовленостей між сторонами про користування відповідачем квартирою після розірвання шлюбу, завдає позивачу матеріальних збитків, порушує його право на використання квартири згідно з цільовим призначенням та право вільно розпоряджатися своїм майном, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, на відсутність відповідача у квартирі понад один рік без поважних причин.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що не проживає в квартирі більше року з поважних причин, оскільки позивач не пускає її до квартири. На неодноразові звернення до позивача про надання можливості проживати в квартирі отримувала відмови. В листопаді 2014 р. вона звернулась до суду з позовом до позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. 02.03.2015 р. рішенням Солом'янського районного суду м. Києва задоволено її позов, проте дане рішення суду станом на день розгляду справи не виконано, оскільки позивачем чиняться перешкоди. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.08.2015 р. було відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з обліку реєстрації місця проживанння.

Також зазначила, що з моменту постановлення судового рішення у справі до звернення позивача з позовом ще не пройшов один рік.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2004 р.

Також встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВН № 342396, виданого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори 16.11.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1с-582, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми № 3, виданої структурним підрозділом «Центр обслуговування споживачів №2» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» 25.03.2015 р. № 867, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_5 (дочка).

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.10.2013 р. шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.03.2015 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у користуванні житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. Вказаним рішенням вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Дане рішення суду набрало законної сили.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 03.08.2015 р. відкрито провадження №48316314 з виконання виконавчого листа №760/24912/14, виданого 17.07.2015 р. про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду про вселення ОСОБА_2 не виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 р., що набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09.11.2015 р., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з обліку реєстрації місця проживанння, було відмовлено у задоволенні позову.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 постійно не проживає в зазначеній квартирі, однак причини такого не проживання є поважними, а саме, лікування дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в різних медичних закладах на території України, а також, встановлено, що позивач чинив перешкоди у користуванні ОСОБА_2 спірною квартирою. Крім того, зазначено, що однорічний термін, перебачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, не збіг.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене вище та обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішенням суду від 06.08.2015 р. встановлено, що ОСОБА_2 постійно не проживає в зазначеній квартирі, однак причини такого не проживання є поважними. Рішення суду від 02.03.2015 р. про вселення відповідача у спірну квартиру АДРЕСА_1 не виконано. Позивач з позовом звернувся 12.04.2016 р., тобто до збігу однорічного строку, передбаченого ч. 2 ст. 405 ЦК України, а тому відсутні підстави визнавати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подаєть сяпротягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: С.І. Кушнір