Справа № 415/1764/15-ц
Провадження № 2/415/25/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарях Добуграй В.К., Мішиній А.В., Павлові О.В., Нескородовій Г.А., Данько Л.С., Бадаєвій А.Р.,

за участю прокурорів Литвинюка О.В., Коробейнік Є.Ю., Зикова О.В.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою прокурора міста Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім.. Титова» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді, згідно ч. 4 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», є заподіяння державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Частиною 7 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 29.09.2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що 08 червня 2013 року, приблизно о 15 годині, обвинувачений ОСОБА_3, керуючи автомобілем Ford Sierra, реєстраційний номер ВВ 4150 AO, рухаючись всередині будівлі станції технічного обслуговування TOB «Омега-Авто», розташованої в місті Лисичанську, вул. Першотравнева, 98А, грубо порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху України, які визначають, що «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», переплутав педаль гальм з педаллю у керування, внаслідок чого автомобіль різко збільшив швидкість та скоїв наїзд на слюсаря по ремонту автомобілів ОСОБА_4, який знаходився попереду автомобіля.

В результаті цієї пригоди ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток обох гомілок в середній третині, садна гомілок, змішані контрактури колінних суглобів 1 ст., гомілковостопних суглобів 1-2 ст., які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 427 від 16.10.2013 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.

У зв'язку з вказаними тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Центральної міської лікарні ім. Титова з 08.06.2013 р. по 09.10.2013 р. Сума витрат Центральної міської лікарні ім. Титова на лікування потерпілого, склала 14 488 грн. 17 коп., що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, ОСОБА_5 Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до винної фізичної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи.

Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Сумарно на лікування ОСОБА_4 Лисичанською комунальною лікувальною профілактичною установою «Центральна міська лікарня ім. Титова» витрачено кошти в сумі 14 488 грн. 17 коп.

До теперішнього часу в добровільному порядку витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, закладу охорони здоров'я, засуджений не відшкодував.

Позовні вимоги підтверджуються довідкою Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» про розмір витрат на лікування ОСОБА_4, вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 29.09.2014 року та матеріалами кримінального провадження № 0002044.

За довідками Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи центральна міська лікарня імені Титова, сума витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 у червні склала 3197,92 грн., у липні 3993,73 грн., у серпні 4208,25 грн., у вересні 3533,70 грн., у жовтні 942,32 грн.. Таким чином загальна сума витрат на лікування ОСОБА_7 в період з 08.06.2013 р. по 09.10.2013р. склала 15875,92 грн.

На підставі викладеного та після збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави в особі Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» витрати на лікування ОСОБА_6, у сумі 15 875 грн. 92 коп., перерахувавши зазначену суму одержувачеві: Лисичанська комунальна лікувальна профілактична установа «Центральна міська лікарня ім. Титова» код ЕДРПОУ 05401658, р/р 0051, МФО 804013, код платежу 24060300 та судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що він не оскаржує факт скоєння ним протиправної поведінки, яка була вирішена в межах кримінального провадження, але заперечує проти позовних вимог прокурора м. Лисичанська про відшкодування майнових витрат понесених Центральною міською лікарнею ім. Титова. Робітник СТО ТОВ «Омега-Авто» ОСОБА_4 є штатним співробітником цього підприємства на час завдання тілесних ушкоджень був застрахованим у Фонді страхування від нещасних випадків на виробництві і всі витрати, повязані зі лікуванням були оплачені Фондом. Даний факт був в повному обсязі досліджений під час розгляду кримінального провадження, який не викликав сумнівів ні в кого із учасників процесу.

Крім того, відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він був застрахований в СК «Аско-Донбас-Северний» згідно з страхового поліса АС / 2250983 від 18.04.2013 р. На цих підставах відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, відшкодовує лише різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у випадках недостатності страхової виплати. Дані вимоги аналогічні ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства під час розгляду спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на обґрунтування своїх позовних вимог. Такі докази вважає, що позивачем не були додані. Надана до суду лише довідка про перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні, але не зазначено чи проводились розрахунки між Фондом страхування від нечастих випадків на виробництві і Центральною міською лікарнею ім. Титова, а також між СК «Аско-Донбасс Северний» і Центральною міською лікарнею ім. Титова. Відсутність договору між фондом та лікарнею не дає можливості розрахувати які послуги оплачені фондом, а які ні, оскільки вимоги з якими звернувся позивач до суду вже можуть бути оплачені фондом. На підставі викладеного, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Позивач - прокурор м. Лисичанська Луганської області надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що цивільна правова відповідальність, як власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Форд-Сиера» реєстраційний номер ВВ 4150 А О станом на 08.06.2013 застраховано СК «АСКО-ДОНБАСС-СЕВЕРНИЙ» відповідно до страхового поліса АС/2250983 від 18.04.2013р. У зв'язку з чим керуючись вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На противагу цьому слід зазначити, що поліс № АС/2250983 від 18.04.2013 визначає, що страховим випадком є подія внаслідок, якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Такою особою, як вказано в п. 5 Полісу є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК.

Згідно з параграфом 2 глави 82 ЦК, статті 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Також у запереченні вказано, що всі витрати пов'язані з лікуванням ОСОБА_4 оплачені Фондом страхування від нещасних випадків на виробництві.

Однак, стаття 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХГУ, встановлює наступні види матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності:

1)допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною);

2)допомога по вагітності та пологах;

3)допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві);

4)оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Оплата витрат закладів охорони здоров'я на лікування потерпілих від злочинів, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, не здійснюється.

Таким чином, витрати на лікування ОСОБА_4, понесені Лисичанською комунальною лікувальною профілактичною установою «Центральна міська лікарня ім. Титова» у сумі 15875 грн. 92 коп., підлягають стягненню саме з ОСОБА_3, оскільки вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 29.09.2014 року цю особу визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні позивач - прокурор м. Лисичанська Луганської області надав суду аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з підстав зазначених в письмових запереченнях. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 пояснив, що на час скоєння ДТП ОСОБА_3 був власником транспортного засобу «Форд-Сиера» і на нього поширюється дія полісу страхової компанії, вважає, що за лікування сплачена сума Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Додатково зазначив, що договір укладений між Фондом та лікарнею не долучено до матеріалів справи, не відомі умови, що в ньому прописані, тому не відомо про роздруківку вартості лікування і що сплачено Фондом, у звязку з чим заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з підстав зазначених в письмових запереченнях.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала наступні пояснення, що працює спеціалістом-юрисконсультом відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку, із сторонами не знайома. Їй відомо, що у 2013 році на громадянина ОСОБА_4 скоєно наїзд відповідачем ОСОБА_3 в результаті цієї пригоди потерпілий ОСОБА_4 потрапив до лікарні із тілесними ушкодженнями, які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя. Не всі понесені витрати відшкодовуються фондом. Ліжко-дні не відшкодовуються, оскільки закон цього не передбачає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що працює у відділенні фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку, сторін у справі не знає. Повідомила, що внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії середньої тяжкості у Лисичанській центральній міській лікарні ім. Титова знаходився на лікуванні громадянин ОСОБА_4 Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і її використання». Кількість коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого. Усі оплати коштів проводились Фондом соціального страхування в м. Лисичанську. Звіт про оплату йшов до Фонду в м. Сєвєродонецьк на підставі укладеного договору із відділенням Лисичанського фонду. Оригінали накладних та квитанції знаходяться у відділенні в м. Сєвєродонецьк. Між відділенням Лисичанського фонду і Лисичанською лікарнею був укладений типовий договір на оплату лікування хворого, який вона бачила особисто. Кошти зазвичай відшкодовує той фонд, що розташований за місцем проживання потерпілого. Лисичанський фонд на підставі накладних виставляв рахунки фонду у м. Сєвєродонецьк.

Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір між позивачем та відповідачем за позовом виник з приводу того, що відповідачем не відшкодовано витрати на лікування ОСОБА_4, який є потерпілою від неправомірних дій відповідача і в результаті чого отримував лікування в Лисичанській комунальній лікувальній профілактичній установі «Центральна міська лікарня ім. Титова», у звязку з чим представляючи інтереси держави прокурор м. Лисичанська звернувся до Лисичанського міського суду із позовом про відшкодування витрат понесених лікарнею на лікування ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, ОСОБА_5 Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до винної фізичної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 29.09.2014 року № 1-кп/415/107/14 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік. На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання (а.с.5).

В результаті цієї пригоди ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток обох гомілок в середній третині, садна гомілок, змішані контрактури колінних суглобів 1 ст., гомілковостопних суглобів 1-2 ст., які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 427 від 16.10.2013 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.

Отже, вбачається з позовної заяви, скоєним правопорушенням потерпілому ОСОБА_4 завдано тілесних ушкоджень, що заподіяли середньої тяжкості розлад здоровя.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з страховим полісом АС / 2250983 виданого Стаховою Компанією «АСКО-ДОНБАСС СЕВЕРНИЙ» ОСОБА_8 застрахував транспортний засіб Ford Sierra, реєстраційний номер ВВ 4150 AO за шкоду завдану життю і здоровю на суму - сто тисяч грн., за шкоду завдану майну - пятдесят тисяч грн., розмір франшизи пятсот грн. строком дії з 18.04.2013р. до 17.04.2014 року включно (а.с.18, 44).

Згідно з листом № 973 від 13.08.2015р., наданого СК «Аско» повідомлено, що СК «АСКО ДС» не здійснювала страхових виплат по полісу АС /2250983 від 18.04.2013р., ДТП від 08.06.2013р. за участю автомобіля Форд, д/з ВВ4150АО, під керуванням ОСОБА_3, потерпіла особа ОСОБА_4 (а.с.31).

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов'язкового страхування страховою компанією.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 року по справі № 1343цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України (копія якої додається).

Згідно з листом № 02/821 від 14.08.2015р., наданого Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області Фонд фінансує витрати на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Вартість ліжко-днів згідно діючого законодавства України Фонд не відшкодовує (а.с.30).

Відповідно до п. 3 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

Оскільки вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 29.09.2014 року встановлено, що дії ОСОБА_3 були неправомірними і між ними та заподіяною ОСОБА_4 шкодою є безпосередній причинний звязок, то суд вважає, що він має право на відшкодування шкоди, завданої злочином, і його порушене право підлягає судовому захисту, а завдана шкода відшкодуванню.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п. 2 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Водночас, виходячи з вимог закону та встановлених судом фактів, суд вважає, що слід визначити розмір відшкодування, виходячи з тривалості лікування та вартості «ліжка-дні».

Згідно з довідкою від 12.03.2015р. наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 08.06.2013р. по 09.11.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі сто двадцять три, вартість одного ліжко-дня складає 117,79 грн., сума витрат на лікування складає 14488,17 грн. (а.с.6).

Згідно з вимогою № 3 від 11.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, і накладною № Ы9 від 11.06.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 962,27 грн. (а.с.112).

Згідно з вимогою № 5 від 14.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною № Ы2 від 14.06.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 3994,74 грн. (а.с.113).

Згідно з вимогою № 14 від 14.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною № Е4 від 14.06.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 492,20 грн. (а.с.114).

Згідно з вимогою № 6 від 17.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною № Ы3 від 17.06.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 779,91 грн. (а.с.115).

Згідно з вимогою № 7 від 21.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною №Ы9 від 212.06.2013 р. наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист №02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 239,25 грн. (а.с.116).

Згідно з вимогою № 8 від 27.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною №Ы5 від 27.06.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 458,00 грн. (а.с.117).

Згідно з вимогою від 14.06.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною №Ы3 від 14.06.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 28039,00 грн. (а.с.118).

Згідно з вимогою № 2 від 02.08.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною № Ы9 від 02.08.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 807,57 грн. (а.с.119).

Згідно з вимогою № 6 від 15.08.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною №Ы4 від 15.08.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 354,22 грн. (а.с.120).

Згідно з вимогою від 29.08.2013р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова і накладною № Ы9 від 29.08.2013 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 484,82 грн. (а.с.121).

Згідно з вимогою від 08.01.2014р., наданою Центральною міською лікарнею ім.. Титова і накладною № Ы4 від 08.01.2014 р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 597,80 грн. (а.с.122).

Згідно з вимогою від 03.01.2014р., наданою Центральною міською лікарнею ім.. Титова і накладною № Е1340502 від 03.01.2014р., наданою Фондом соціального страхування України на ОСОБА_4 травматологічне відділення, лист № 02/1190 від 10.06.2013р. договір 164 придбано ліків на суму 463,18 грн. (а.с.123).

Згідно з рахунком № 2 від 06.02.2014р. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сплатило за медикаментозне лікування потерпілого на виробництві ОСОБА_4 у стаціонарі 597,80 грн. та за медикаментозне лікування потерпілого на виробництві ОСОБА_4 у стаціонарі 463,18 грн. (а.с.124).

Згідно з довідкою від 01.07.2016р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 08.06.2013р. по 30.06.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі двадцять три, вартість одного ліжко-дня складає 139,04 грн., сума витрат на лікування складає 3197,92 грн. (а.с.152).

Згідно з довідкою від 01.07.2016р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.07.2013р. по 31.07.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі 31 день, вартість одного ліжко-дня складає 128,83 грн., сума витрат на лікування складає 3993,73 грн. (а.с.153).

Згідно з довідкою від 01.07.2016р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.08.2013р. по 31.08.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі 31, вартість одного ліжко-дня складає 135,75 грн., сума витрат на лікування складає 4208,25 грн. (а.с.154).

Згідно з довідкою від 01.07.2016р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.09.2013р. по 30.09.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі 30, вартість одного ліжко-дня складає 117,79 грн., сума витрат на лікування складає 3533,70 грн. (а.с.155).

Згідно з довідкою від 01.07.2016р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.10.2013р. по 09.10.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі 08, вартість одного ліжко-дня складає 117,79 грн., сума витрат на лікування складає 942,32 грн. (а.с.156).

Згідно з довідкою від 01.07.2016р., наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматичному відділенні ЦМЛ ім. Титова з 01.08.2013р. по 31.08.2013 р., кількість проведених днів в стаціонарі 31, вартість одного ліжко-дня складає 135,75 грн., сума витрат на лікування складає 4208,25 грн. (а.с.154).

Водночас, відповідно до п. 1 Постанови Правління Фонду Соціального Страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 18 від 09 червня 2010 року «Про затвердження Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення», це Положення визначає механізм організації цілеспрямованого, своєчасного та ефективного лікування потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - потерпілі), їх медичної реабілітації, а також забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - виконавча дирекція Фонду), управліннями виконавчої дирекції Фонду в Автономній ОСОБА_5 Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділеннями виконавчої дирекції Фонду у районах та містах обласного значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Правління Фонду Соціального Страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 18 від 09 червня 2010 року «Про затвердження Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення», фінансуванню підлягають витрати у разі надання потерпілим амбулаторно-поліклінічної медичної допомоги (у тому числі після надання стаціонарної допомоги, медичної реабілітації) у поліклініці, вдома, в денних стаціонарах згідно з переліком необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним ЛКК закладу охорони здоров'я.

З аналізу вище зазначених норм права, суд доходить висновку, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України має бути відшкодовані лише лікарські засоби та і вироби медичного призначення, та не передбачено фінансування витрат на лікування потерпілого за ліжко-день загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, що підлягає стягненню з винної особи.

Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, не викликають сумнів у суду та вважаються судом доведеними, у звязку з чим суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 999, 1191, 1195, 1206 ЦК України, ст.ст. 6, 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, п.п. 2, 3 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», п.п. 1, 5 Постанови Правління Фонду Соціального Страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 18 від 09 червня 2010 року «Про затвердження Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов прокурора міста Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім.. Титова» до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова» витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину у сумі 15 875 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят пять) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА