Провадження № 2/185/376/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04 грудня 2012 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року. За період перебування у шлюбі ними було придбано житловий будинок№17а, розташований по вул. С.Лазо у м.Павлограді Дніпропетровської області, а також рухоме майно щодо розподілу якого вони не можуть досягти домовленості. Тому позивач просить виділити йому у власність 1/2 частину житлового будинку разом із земельною ділянкою; виділити відповідачу 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки; виділити позивачу: циркуляційний електронасос "спрут" вартістю 250 грн., свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн., гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн., електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн., дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн., змішувач для ванної вартістю 420 грн., змішувач для кухні вартістю 140 грн., змішувач для кухні вартістю 165 грн., всього на суму 3022 грн.; відповідачу виділити тример "Агросила" вартістю 249 грн., фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн., фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн., водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн., всього на суму 3030 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, у якій згідно уточнених позовних вимог просила визнати житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: м.Павлорад, вул.Лазо Сергія,17а, її особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору міни від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 набула у власність спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Набуття у власність житлового будинку та земельної ділянки відбулося за рахунок міни на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08.11.2001 року, міну проведено без грошової доплати. Таким чином, будинок та земельну ділянку було придбано не за спільні кошти подружжя, а за рахунок майна, яке належало ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, тому просить задовольнити зустрічний позов.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях. Наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 04 грудня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року /а. с. 18-19/ .

31 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір міни, за умовами якого ОСОБА_3 обмінювала свій житловий будинок №17а, що розташований по вул.Сергія Лазо в м.Павлоград Дніпропетровської області та земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована по вул.Сергія Лазо,17а в м.Павлоград Дніпропетровської області, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_2. Договір посвідчено 31 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1247.

Як зазначено у п.3 договору міни, квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, виданого Павлоградською товарною біржою 08.11.2001 року, №11/04ф-НД.

Згідно п.4 договору міни від 31 жовтня 2013 року, міна проводиться без грошової доплати.

Позивач ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору міни від 31 жовтня 2013 року недійсним. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року, яке набрало законної сили 06 червня 2016 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641 цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З урахуванням належності ОСОБА_2 на праві приватної власності двокімнатної квартири АДРЕСА_3, яка була обміняна на житловий будинок №17а та земельну ділянку по вул.Сергія Лазо у місті Павлограді, та враховуючи те, що обмін здійснено без доплати, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок та земельна ділянка не є спільним сумісним майном подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України: до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Сторони дійшли згоди щодо переліку майна та його вартості, визначивши його у наступному розмірі: тример "Агросила" вартістю 249 грн., фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн., фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн., водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн., а всього на суму 3030 (три тисячі тридцять) грн.; циркуляційний електронасос "Спрут" вартістю 250 грн., свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн., гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн., електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн., дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн., змішувач для ванної вартістю 420 грн., змішувач для кухні вартістю 140 грн., змішувач для кухні вартістю 165 грн.

Факт придбання зазначеного рухомого майна у період шлюбу та його вартість визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Суд не приймає доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що під час добровільного звільнення житлового будинку ОСОБА_1 забрав речі, що знаходилися у будинку: часи настільні, 2 комплекти постільної білизни, подушку, ковдру, два стільці, аерогриль, клейовий пістолет, прилад для спаювання пластикових труб, термос, мангал, палатку, акустичну систему, зимовий верхній одяг, шкіряне пальто, вечірню сукню, чотири рушники кухонних, шість рушників банних, дві дорожні сумки, посуд, лампу денного освітлення оптичний медіа конвертер, роутер, всього на загальну суму 18220 грн.

Частина 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, положення яких були розяснені сторонам, зазначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ОСОБА_2 не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що вказане майно було дійсно придбано у період шлюбу, вартість цього майна, його місцезнаходження.

Як на доказ вказаних обставин представник ОСОБА_2 посилається на висновок працівника поліції від 18.12.2015року. Проте, вказаний не є належним та допустимим доказом наявності майна, його вартості та придбання у період шлюбу. У висновку зазначено про встановлення в ході перевірки обставин "зі слів ОСОБА_2Г."

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Майно, зазначене у запереченнях ОСОБА_2 не є предметом розгляду даної справи, оскільки про поділ цього майна не зазначено ні у позові ОСОБА_1, ні у зустрічному позові ОСОБА_2

Виходячи із наведеного, вимог ст.,ст. 60,63 ч. 1 ст. 70 СК України, положень п.п. 22,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вимог позивача про поділ майна в натурі, суд вважає, що з урахуванням призначення майна та інтересів сторін необхідно виділити позивачу наступне майно: тример "Агросила" вартістю 249 грн., фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн., фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн., водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн., а всього на суму 3030 (три тисячі тридцять) грн. та виділивши ОСОБА_2: циркуляційний електронасос "Спрут" вартістю 250 грн., свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн., гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн., електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн., дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн., змішувач для ванної вартістю 420 грн., змішувач для кухні вартістю 140 грн., змішувач для кухні вартістю 165 грн., а всього на суму 3022 (три тисячі двадцять дві) грн.

Для приведення у рівність часток кожного подружжя у майні, суд вважає за необхідне позивача на користь відповідача слід стягнути різницю вартості часток у сумі 8 (вісім) грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 130, 174, 212-215 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в:

ОСОБА_5 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Розподілити спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши ОСОБА_1:

тример "Агросила" вартістю 249 грн.,

фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн.,

фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн.,

водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн.,

а всього на суму 3030 (три тисячі тридцять) грн. та

виділивши ОСОБА_2:

циркуляційний електронасос "Спрут" вартістю 250 грн.,

свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн.,

гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн.,

електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн.,

дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн.,

змішувач для ванної вартістю 420 грн.,

змішувач для кухні вартістю 140 грн.,

змішувач для кухні вартістю 165 грн.,

а всього на суму 3022 (три тисячі двадцять дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості часток у сумі 8 (вісім) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Лазо Сергія, 17а.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га за кадастровим номером :03:006:0206, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Лазо Сергія, 17а.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 16 вересня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_6