_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/135/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Васильків О.В.

при секретарі Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, суд, -

в с т а н о в и в :

27.10.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, який 29.04.2016 року уточнив та просить стягнути з ОСОБА_2 борг по розписці від 21.12.2012 року /з урахуванням повернення коштів відповідно до розписок від 11.07.2015 року та 04.08.2015 року/ у розмірі 3820 дол. США., що еквівалентно по курсу НБУ становить 99 320,00 грн.; заборгованість в порядку ч. 4 ст. 623 та ч. 2 ст. 625 ЦК України від неповернутих коштів, а саме 3 % річних 10 468,60 грн., упущена вигода 41 714,30 грн.; судові витрати по квитанціям у розмірі 8368,45 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. При цьому позивач посилається на те, що 21.12.2012 року позивач надав відповідачу у борг кошти у розмірі 4000 дол. США, про що була складена розписка. Відповідач частково у розмірі 180 дол. США повернула борг, однак у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у ході розгляду справи до судових засідань не зявлялася, повідомлялася належним чином. До суду надавала клопотання про витребування з Іллічівського міського суду Одеської області копій всіх журналів судових засідань по цивільним справам № 501/2829/13-ц, № 501/1054/13-ц, № 501/274/13-а, № 501/2096/14-ц, вказане клопотання відповідач просила розглядати за її відсутності, у звязку із неможливістю явки до судового засідання. В подальшому до судових засідань не з'явилась, заяв, клопотань до суду не направляла.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 21.12.2012 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кошти у розмірі 4000 дол. США, про що відповідачем було складено особисту розписку. На вказаній розписці наявна відмітка про отримання коштів у присутності ОСОБА_3 /а.с. 5/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В ході розгляду справи позивач пояснював, що відповідач частково виконала умови розписки від 21.12.2012 року, та нею було повернуто позивачу кошти у розмірі 180 дол. США згідно розписок від 11.07.2015 року та 04.08.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача за розпискою від 21.12.2012 року підлягають стягненню кошти у розмірі 3820 дол. США /4000 дол. США 180 дол. США/, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно по курсу НБУ становить 95 500 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості в порядку ч. 4 ст. 623 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. 1046 ЦК України, а укладений між ними договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривні. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в порядку ч. 4 ст. 623 та ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та безпідставні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по квитанціям у розмірі 8368,45 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судом досліджено надані позивачем копії квитанцій про сплату судового збору на загальну суму 8368,45 грн.

Проте, враховуючи правову природу інституту судового збору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню, оскільки вказані кошти були сплачені від імені позивача ОСОБА_1 на рахунок держави за подання відповідних процесуальних документів до судів різних інстанцій. Та окрім того, повернення суми сплаченого судового збору вирішується у кожному конкретному випадку за результатами розгляду заяви, скарги по суті вимог.

Стосовно позовних вимог про ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до розяснень п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440(1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку її порушення законом не передбачено, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом досліджено квитанцію № 210105886 від 27.10.2015 року про сплату позивачем судового збору у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме розмірі 95 500,00 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 955,00 грн. /1% від 95 500,00 грн./.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 610-612, 625, 1046 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, борг у розмірі 3 820 дол. США /три тисячі вісімсот двадцять доларів США/, що станом на день ухвалення рішенням еквівалентно по курсу НБУ становить 95 500 грн. /девяносто пять пятсот тисяч гривень/.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 955,00 грн. /девятсот пятдесят пять гривень 00 копійок/.

В іншій частині вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.