Справа № 544/1619/15-ц
пров. №2/544/550/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 позичив у нього 2 000 (дві тисячі) доларів США, на підтвердження чого 17 лютого 2014 року надав йому розписку. Відповідно до договору позики (розписки) відповідач зобовязувався повернути отриманні отримані кошти у строк до 17 грудня 2014 року. У визначений строк відповідач коштів не повернув.

Просить стягнути із ОСОБА_3 на свою користь загальну суму боргу за договором позики у розмірі 83 215 грн 27 коп., з яких: 51 124,04 сума основного боргу у гривнях по курсу НБУ на момент подачі позову; 2 912,00 3% річних; 29 179,23 грн інфляційні втрати відповідно до ст. 526 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач не заперечував, що дійсно отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 16 000 грн у 2010 році, а у 2014 році написав позивачу розписку про те, що отримав у борг 2 000 доларів США, які зобовязався повернути до 17.12.2014. Таку розписку він написав, не думаючи про наслідки, оскільки вважав себе у боргу перед позивачем за несвоєчасне повернення грошових коштів.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносин:

25 березня 2010 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, на підтвердження чого надав 17.02.2014 позивачу розписку. Згідно розписки, копія якої знаходиться у матеріалах справи (а.с.8) ОСОБА_3 зобовязався повернути борг ОСОБА_1 у строк до 17 грудня 2014 року. У визначений строк відповідач борг не повернув, таким чином прострочивши виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Така правова позиція щодо правової природи виданої боржником розписки, викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Отже, письмова розписка про отримання грошових коштів, оригінал якої був оглянутий та досліджений у судовому засіданні, складена власноручно відповідачем ОСОБА_3, відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи відповідача про те, що позику він отримав у національній валюті - гривні, а не в доларах США належними та допустимими доказами у суді не підтверджені та спростовані письмовими доказами, зокрема тією ж розпискою про отримання коштів в іноземній валюті, складеною власноручно відповідачем ОСОБА_3.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання в іноземній валюті має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки позика відповідачем була отримана в іноземній валюті - доларах США, суд, виходячи зі змісту позовних вимог та з урахуванням ч. 2 ст. 533 ЦК України, визначає до стягнення розмір грошового боргу в еквіваленті за курсом Національного Банку України.

Станом на день подання позовної заяви сума боргу за договором позики від 17.02.2014 2000 доларів США за офіційним курсом НБУ становить 51 124,04 грн (із розрахунку 100 доларів США = 2 556,2021 грн) (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 54 036 (пятдесят чотири тисячі тридцять шість) грн 04 коп, у тому числі 51 124 (пятдесят одну тисячу сто двадцять чотири) грн 04 коп. основного боргу та 2 912 (дві тисячі девятсот дванадцять) грн 3% річних, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Між тим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат у сумі 29 179,23 згідно складеного позивачем розрахунку (а.с.11) задоволенню не підлягають.

Предметом позики була іноземна валюта у вигляді доларів США. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки представник позивачки просив стягнути з відповідача суму у 83 215,27 грн., однак йому присуджено лише 54 036 грн 04 грн., що становить 65% від вказаної суми позовних вимог, на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 540,90 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та ст.ст. 10, 88, 212, 215, 217 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 625, 1047-1050 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягти із ОСОБА_3, народження 17.07.1987, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СМ № 735955, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, народження 20.03.1990, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики у сумі 54 036 (пятдесят чотири тисячі тридцять шість) грн 04 коп, у тому числі 51124 (пятдесят одну тисячу сто двадцять чотири) грн 04 коп та 2912 (дві тисячі девятсот дванадцять) грн 3% річних.

Стягти із ОСОБА_3, народження 17.07.1987, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СМ № 735955, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, народження 20.03.1990, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, у повернення сплаченого судового збору 540 (пятсот сорок) грн 90 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий -