1Справа № 335/6244/16-ц 2-о/335/93/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявник просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року ОСОБА_2, громадянина України, який народився 01.01.1956 року в с. Південний Аламишик, Джалалкудуцького району, Андижанської області.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народився 09.01.1990 року в м. Андіжан, Андіжанської області, Республіки Узбекистан.

Батько заявника - ОСОБА_2, який народився 01.01.1956 року в с. Південний Аламишик, Джалалкудуцького району, Андижанської області та мати заявника - ОСОБА_3, яка народилась 26.07.1960 року в с. Південний Аламишик, Джалалкудуцького району, Андижанської області, уклали шлюб 27.08.1980 року.

Заявник зазначив, що до вересня 1990 року його родина у повному складі постійно мешкала в Республіці Узбекистан.

З 01.10.1990 року батько заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 перевівся на роботу в РСУ «Кримоблремстройтрест» у звязку з чим, переїхав на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1 УРСР, де проживав та був зареєстрований в гуртожитку РСУ «Кримоблремстройтрест», за адресою: м. Сімферополь, вул. Руська, буд.103-Б.

На підставі того, що станом на 24.08.1991 року ОСОБА_2 постійно проживав на території України, він автоматично набув громадянство України на підставі п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про громадянство». Заявник ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 з аналогічних підстав набули громадянство Республіки Узбекистан.

У 1992 році заявник та його мати, приїхали до ОСОБА_2 та стали проживати разом в збудованому ОСОБА_2 будинку за адресою: АР Крим, Сімферопольський район, с. Піонерське, вул. Кутлу, буд.33. Будинок було введено в експлуатацію та узаконено тільки в 1998 році, тому з 13.03.1998 року за цією адресою було зареєстровано місце проживання заявника та його батьків.

10.09.2014 року ОСОБА_1 було подано заяву про припинення громадянства Республіки Узбекистан згідно п.4 ст.19 ЗУ «Про громадянство Республіки Узбекистан», аналогічна заява була подана і матірю ОСОБА_1 - ОСОБА_3.

У звязку з вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 та його мати є особами без громадянства, які законно, тимчасово перебувають на території України.

16.09.2015 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з заявою на отримання дозволу на імміграцію згідно п.3 ч.3 ст.4 ЗУ «Про імміграцію» як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Листом Орджонікідзевського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області №23/4-1312 від 25.04.2016 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що для прийняття рішення щодо звернення останнього з приводу отримання дозволу на імміграцію, необхідно документально підтвердити факт проживання на території України його батька ОСОБА_2 станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року, оскільки в паспорті громадянина України ОСОБА_2 міститься реєстрація місця проживання з 13.03.1998 року.

Заявник зазначив, що оскільки копія паспорту громадянина СРСР у його батька відсутня у звязку з обміном паспорта громадянина СРСР на паспорт громадянина України, надати такий документ він не має можливості.

Крім того заявник зазначив, що надати довідку з територіального органу, де був зареєстрований його батько ОСОБА_2 станом на 24.08.1991 року, також не можливо, оскільки з 20.02.2014 року по теперішній час сухопутна територія АР Крим є тимчасово окупованою територією.

У звязку з вищевикладеними обставинами, заявник змушений був звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання свого батька на території України.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги зазначені в заяві, просили встановити факт проживання на території України ОСОБА_2 станом на 24.08.1991 року.

Представник Орджонікідзевського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області у судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні просив задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 09.01.1990 року в м. Андіжан, Андіжанської області, Республіки Узбекистан.

Батьками заявника є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Південний Аламишик, Джалалкудуцького району, Андижанської області, які відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії I-ЧС №394810 від 19.09.1990 року, з 27.08.1980 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №39.

Так, з метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Орджонікідзевського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, на підставі чого листом №23/4-1312 від 25.04.2016 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що для прийняття рішення щодо звернення останнього з приводу отримання дозволу на імміграцію, необхідно документально підтвердити факт проживання на території України його батька ОСОБА_2 станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року, оскільки в паспорті громадянина України ОСОБА_2 міститься реєстрація місця проживання з 13.03.1998 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України батька, необхідно заявнику для оформлення дозволу на імміграцію в Україну, а у подальшому для набуття громадянства України.

На теперішній час підстави та порядок встановлення належності і набуття громадянства України, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб урегульовані Законом України «Про громадянство України», «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України від 27.03. 2001 року.

Детальний аналіз положень зазначених Законом України «Про громадянство України» і «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року вказує на те, що при подачі фізичною особою заяви до суду про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення і оформлення належності або набуття громадянства України заявнику, має значення не лише бажання в подальшому отримати громадянство України, а й в якості кого - громадянина колишнього СРСР, особи без громадянства або громадянина іншої держави він звертається, оскільки в залежності від цього настануть правові наслідки і матиме значення необхідність встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи за станом на 13.11.1991 року для встановлення належності до громадянства України або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) для набуття громадянства України.

Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Так, згідно зі ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

За положеннями Закону України «Про громадянство України», «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року для встановлення факту належності до громадянства України за п.п.1,2 ч.1 ст.ст.3,8, Закону України «Про громадянство України» до відповідних органів наряду з заявою фізичної особи щодо громадянства за відсутності підтверджуючих документів щодо проживання на території України надається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР).

Так, відповідно до запису у трудовій книжці серії ГТ-I №0252872, ОСОБА_2 з 01.10.1990 року, був прийнятий на посаду механіка управління в РСУ-3 «Кримоблрембудтрест», згідно Наказу №127-к від 27.09.1990 року.

З 01.11.1990 року ОСОБА_2 було переведено на посаду майстра ППР, згідно Наказу №147 від 31.10.1990 року.

З 18.11.1992 року ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника постачання на вищевказаному підприємстві, згідно Наказу №78-б від 18.11.1992 року.

З 17.07.1996 року ОСОБА_2 був звільнений з РСУ-3 «Кримоблрембудтрест» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.10.1990 року по 17.07.1996 року працював на підприємстві РСУ-3 «Кримоблрембудтрест», а отже проживав на території АР Крим УРСР, станом на 24.08.1991 року.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 234, 235, 256-259 ЦПК України, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, на момент проголошення незалежності України, станом на 24.08.1991 року та набрання чинності Закону України "Про громадянство України" станом на 13.11.1991 року, постійно проживав на території України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю. Бойко