Справа № 690/100/16-ц
Провадження № 2/690/68/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року. Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Здоровила В.А.

за участю секретаря Мельник С.В.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ватутіне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

позивач та її представник просять суд здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, нажитого в шлюбі в період з 02 липня 2010 року по 31.03.2013 року; визнати за позивачем право на ? частину майна та вартості робіт і матеріалів, придбаних за час проживання в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, яке знаходиться за адресою: вул.Юрківська,62, м.Ватутіне, Черкаської області та стягнути з відповідача на корсить позивача грошову компенсацію в сумі 46 425 грн, та зобовязати відповідача повернути позивачу особисті речі: мякий куточок вартістю 5 800 грн. та жіночий золотий браслет вартістю 2 000 грн., кухонний куточок вартістю 2 800 грн., мобільний телефон Нокіа 1800 грн. посилаючись на те, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 02 липня 2010 року, у відділ ДРАЦС Ватутінського міського управління юстиції, актовий запис №40. Від вказаного шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який наданий момент проживає з позивачем. Відповідач сплачує на нього 500 грн. аліментів щомісячно. 09.09.2013 року рішенням Шполянського районного суду Черкаської області, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Фактично вони проживали разом до 31.03.2013 року. В період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, у листопаді 2011 року, за спільні кошти, позивачем та відповідачем у будинку був розпочатий ремонт, який тривав до травня 2012 року, та придбані речі домашнього вжитку на загальну суму 92 850 грн.. Відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач у вказаному будинку не проживає, оскільки відповідач забрав в неї ключі. Особисті та дитячі речі позивач забирала разом із працівниками поліції. Частину речей їй забрати не вдалось, так як поліція сказала, що треба звертатися до суду. Шлюбний договір чи будь-яка інша домовленість щодо майна між сторонами не укладалася.

Відповідач та його представники позов не визнали, позовні вимоги вважають незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України мотивуючи тим, що будинок №62 по вул.Юрківська в м.Ватутіне, Черкаської області, був подарований відповідачеві його батьком, до укладення шлюбу з позивачем.

В будинку дійсно проводився ремонт, однак безпосередньо за кошти відповідача. У нього, у відділенні «Приват Банку», був відкритий депозитний рахунок в 2005 році в іноземні валюті, а закритий в 2013 році. Саме за рахунок відсотків котрі нараховувались по депозитному рахунку і проводились ремонтні роботи в будинку. Крім цього відповідач зі своїми друзями власноручно проводив частину ремонтних робіт в будинку. Позивач вказує неправдиву інформацію стосовно використання будівельних матеріалів під час проведення ремонтних робіт котрі зазначені в акті доданому до позовної заяви. Дані твердження не відповідають дійсності, крім цього на їх підтвердження позивачем не було надано жодного чеку, накладної чи іншого документу, який би підтверджував купівлю будівельних матеріалів. Крім цього, позивач в своїй позовній заяві та доданому до неї акті здійснює оцінку проведення ремонтних робіт третіми особами, при цьому не надає жодних доказів на підтвердження факту проведення ремонтних робіт третіми особами, не надає фінансових документів, договорів, актів виконання робіт.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за проведений ремонт в будинку, розмір якого є невизначений, а крім того позовні вимоги стосуються не майна, а його вартості, у той час, коли частки у такому майні не визначені. Позивач не ставить питання про реальний розподіл майна, не визначає повний обєм майна та не зазначає місце його знаходження, не пропонує варіантів розподілу майна.

Суд заслухавши позивача та відповідача, а також їх представників та допитавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, а також вивчивши письмові докази, вважає, що даний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно сторони перебували в шлюбі, який був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3) та копією рішення Шполянського міського суду Черкаської області від 09.09.2013 року (а.с.11). Сторони перебували в шлюбі та спільно проживали як подружжя з 02.07.2010 року по 31.03.2013 року в будинковолодінні, яке належало відповідачу, а на даний час сторонній особі, що стверджується копією договору дарування від 16.04.2016 року (а.с.124-126). Також даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки.

Статтею 57 СК України передбачено, що майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61СК України обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що уразі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з положеннями п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..62 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд згідно ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і вказаний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позивачем та його представником не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, щодо обсягу спільного набутого подружжям майна, його вартості та місця знаходження.

Також позивач та її представник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за проведений ремонт в будинку, розмір якого також є невизначений, а крім того позовні вимоги стосуються не майна, а його умовної вартості, у той час, коли частки у такому майні не визначені.

Способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені у ст.71 СК України.

Зокрема, законодавець передбачає присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, лише за згодою особи, крім випадків передбачених ЦК України, за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Позивач та її представник просять навпаки стягнути з відповідача компенсацію у вигляді грошових коштів за виконані ремонтні роботи, що непередбачено чинним законодавством, при цьому не ставлять питання про витребування майна із чужого володіння згідно із приписами глави 29 ЦК України.

Також позивачем та її представником не доведено наявність особистих речей позивача у відповідача, а саме мякого куточку, жіночого золотого браслету, мобільного телефону «Нокіа», які вона просить суд зобовязати відповідача повернути їй.

Щодо вимоги позивача про повернення їй відповідачем кухонного куточку, то в судовому засіданні було встановлено, що відносно даної речі у сторін спір відсутній. Даний куточок позивач має можливість забрати собі як особисту рік в будь який час повідомивши завчасно про це відповідача.

В судовому засіданні також встановлено, що у відповідача дійсно до шлюбу з позивачем були відкриті депозитні рахунки в іноземній валюті у відділенні «Приват Банку». І дані кошти використовувались відповідачем за час спільного проживання з позивачем. Даний факт в судовому засіданні не заперечувався позивачем та підтверджується на явними копіями виписок банку з депозитних рахунків відповідача (а.с.73-91), а також даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки.

Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог щодо розподілу спільного майна подружжя.

А тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

На підставі ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись України ст.3,10, 11, 15, 60-62, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Черкаської області, через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом десяти днів після його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.А. Здоровило