Справа №477/1891/14-ц 21.09.2016 21.09.2016 21.09.2016
Провадження №22-ц/784/2071/16
Категорія 48 Єдиний унікальний номер 477/1891/14-ц
Номер провадження 22-ц/784/2071/16

Головуючий у І інстанції Саукова А.А.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2016 року місто Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:
Головуючого Прокопчук Л.М.,
Суддів: Темнікової В.І., Данилової О.О.
Із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.

За участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
В С Т А Н О В И Л А :
Оскільки кредитний договір від 31 березня 2008 року укладався нею під час перебування у шлюбі, в інтересах сімї, вважає, що існують обовязки не тільки її, а і відповідача пропорційно до часток у спільному майні (а.с. 2-7, 105-106).
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 до ОСОБА_5 житловий будинок №27, що розташований по вул. Горіховій в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області та грошові зобовязання за кредитним договором від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_7 Аваль».

Виділено та визнано права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 частині спірного житлового будинку. Розподілено між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках, по 1/2 частці, грошові зобовязання за кредитним договором від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «ОСОБА_7 Аваль», який є правонаступником ВАТ «ОСОБА_7 Аваль». В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 автомобіль марки «VOLKSWAGEN Caddy» та проведено його поділ шляхом виділення в рівних частках, по 1/2 частці ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 компенсацію в рахунок виділення 1/2 частки автомобіля марки «VOLKSWAGEN Caddy в розмірі 17947грн. 50 коп. Розподілено судові витрати (а.с. 257-262).

Позивач не погодилась з рішенням суду та принесла на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог за первісним позовом, в задоволенні зустрічного позову відмовити (а.с. 265-268).

Відповідач також не погодився з рішенням суду, в апеляційній скарзі просить його змінити в частині стягнення грошової компенсації вартості ? частки транспортного засобу, стягнувши з позивача на його користь грошову компенсацію в розмірі, еквівалентному 6000 доларів США (а.с. 273-275).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивачки, задовольнити апеляційну скаргу, подану відповідачем.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2003 року по 04 жовтня 2012 року. 31 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» укладений кредитний договір № 014/08-112/77531, за умовами якого вона отримала в кредит 50600 доларів США на строк по 31 березня 2023 року на будівництво житлового будинку. В той же день в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між зазначеним банком та відповідачем ОСОБА_5, а також між банком та ОСОБА_6 буди укладені договори іпотеки майна, що належало кожному з іпотекодавців на праві власності: відповідно земельна ділянка площею 0,1089 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області по вул. Горіховій, 27, що належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 30.01.2008 року; квартира № 15, що розташована в м. Миколаєві по пр. Леніна, 151-А, що належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.1997 року. Крім того, 20 серпня 2010 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_5 передав в іпотеку належний йому на підставі свідоцтва про право власності від 05.07.2010 року будинок № 27 в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області.

Задовольняючи первісний позов частково, суд виходив з того, що спірний будинок, а також грошові зобовязання за кредитним договором від 31.03.2008 року є обєктами права спільної сумісної власності. Не погоджуючись з доводами позивача про те, що їй належить право особистої власності на 45/100 частин спірного будинку, суд виходив з того, що позивач успадкувала квартиру, що належала ОСОБА_6В та була предметом іпотеки. Отже відповідно до Закону України «Про іпотеку» позивач набула статус іпотекодавця, має всі його права та несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Задовольняючи зустрічний позов частково, суд виходив з того, що спірний автомобіль «VOLKSWAGEN Caddy» було придбано в період шлюбу 26.08.2010 року. 15 лютого 2015 року позивач здійснила відчуження автомобіля за 35895 грн. Інших доказів щодо вартості автомобіля на час розгляду справи суду не надано.

Висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (частина перша статті 66 СК України).

Виходячи зі змісту зазначеної статті домовленість про порядок користування спільним майном подружжя може бути досягнута в усній, простій письмовій або письмовій нотаріальній формах.

Домовленість подружжя про встановлення порядку користування майном є лише попереднім договором про поділ майна.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною другою цієї статті передбачено, що договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Те ж саме зазначено й у частині четвертій статті 372 ЦК України.

Проте поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частин другої, четвертої, п'ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Судом вірно встановлено, що в період шлюбу сторони придбали будинок будинок №27, що розташований по вул. Горіховій в с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області та автомобіль «VOLKSWAGEN Caddy», а також отримали кредит 50600 доларів США за кредитним договором від 31 березня 2008 року №014/08-112/77531, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_7 Аваль» на придбання нерухомого майна і за рахунок кредитних коштів побудували спірний будинок. Кредитні зобовязані не виконанні, оскільки строк їх виконання не настав.

Автомобіль позивачем продано 15 лютого 2015 року за 35895 грн. (а.с. 226).

З урахуванням наведених вимог закону та встановлених судом обставин справи суд вірно вирішив спір між сторонами.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо того, що судом не враховано, що нею в період шлюбу за 41000 доларів США продана квартира, яка вона отримала в порядку спадкування після смерті матері, з яких 23502 доларів 06 центів США вона внесла на погашення кредиту, за 12000 доларів США було придбано спірний автомобіль, а 5500 доларів використано на будівництво будинку, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3, яку позивач отримала в порядку спадкування після смерті матері, померлої 04.10.2009 року, була продана за договором купівлі-продажу від 19.08.2010 року за 119618 гривень (а.с. 12, 98).

Договір купівлі-продажу підписаний позивачем, що визнано нею в судовому засіданні апеляційного суду, посвідчено нотаріусом, є дійсним.

Спірний автомобіль відповідно до довідки-рахунку від 26.08.2010 року придбано за 2000 грн. (а.с. 104). Відповідачем не визнається, що для його придбання були використані кошти, отримані від продажу вказаної квартири.

Невеликий проміжок часу, що сплинув з дати продажу кварти до дати придбання спірного автомобіля, сам по собі не може свідчити про те, що автомобіль придбано за кошти, отримані від продажу квартири.

З наданого відповідачем письмового договору від 14.01.2014 року, укладеного між сторонами, вбачається, що предметом вказаного договору було визначення порядку користування автомобілем «VOLKSWAGEN Caddy», при цьому в п. 4 договору сторони визнали, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 76-77).

Інші належні докази щодо продажу квартири за 41000 доларів США, або щодо того, що гроші отримані від продажу квартири, були використані на придбання спірного автомобіля, будівництва будинку, погашення кредиту, в матеріалах справи відсутні.

За такого, позивачем не надано суду належних доказів того, що квартира, яка належала їй на праві особистої власності, була продана за 41000 доларів США, а отримані кошти було використано на погашення кредиту, придбання автомобіля, будівництво будинку.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що судом невірно визначена вартість спірного майна автомобіля, оскільки укладеним між сторонами договором від 14.01.2014 року визнано, що його вартість становить 12000 гривень.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Для визначення ринкової вартості спірного автомобіля судом призначалась експертиза (а.с. 218), але проведена вона не була у звязку з реалізацією автомобіля (а.с. 237-238).

З довідки-рахунку від 15 липня 2015 року про продаж спірного автомобіля вбачається, що його оцінка була проведена оцінювачем - ТОВ «Авто Маркет». Зазначена довідка-рахунок видана відповідно до Додатку 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (в редакції, яка діяла на час видачі довідки-рахунку).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року № 2658-III (з наступними змінами) оцінкою майна є визначення його вартості на день, коли проводиться така оцінка.

Тобто, оцінка автомобіля була визначена відповідно до вимог закону, посилання в апеляційній скарзі на те, що оцінка автомобіля була визначена відповідно до Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами, не відповідає доказам, що маються в справі.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді