АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/292/16 Головуючий 1 інст. Золотарьова Л.І.
Категорія: спори, що виникають
із сімейних правовідносин
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 23.09.2005 року між нею та ОСОБА_3, і присвоїти їй прізвище - Данько.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилалась на те, що шлюб між нею та ОСОБА_3 був зареєстрований 23.09.2005 року у відділі РАЦС Київського РУЮ м. Харкова. 11.02.2006 року у них народилась донька ОСОБА_6. Протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно не проживають, господарство не ведуть. Спроби примиритися не дали позитивних результатів, фактичні шлюбні відносини припинені.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Суд вирішив розірвати шлюб, зареєстрований 23 вересня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Харкова (актовий запис №556) між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і після розірвання шлюбу ОСОБА_5 присвоїти прізвище «Данько».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про розірвання шлюбу поспішно, формально, без урахування положень ст.ст.111, 112 СК України

Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що їх із відповідачем подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, не встановлено цього і у судовому засіданні.

Небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем, необґрунтоване серйозними доказами, не є достатніми підставами для розірвання їх шлюбу.

Позовні вимоги позивачки про необхідність розірвання шлюбу не свідчать про те, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити.

10 лютого 2016 року в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримала і просила задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи, а також звернулася з клопотанням про надання сторонам строку для примирення терміном у шість місяців.

Позивач і її представник проти апеляційної скарги і надання строку на примирення заперечували, наполягаючи на тому, що шлюбні відносини поновити неможливо, і просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду клопотання представника відповідача було задоволено частково, сторонам надався строк у чотири місяці (до 15.06.20916 року) для примирення, сторонам розяснено право на ініціювання закриття провадження за примиренням, а також правові наслідки у разі недосягнення примирення та у разі їх неявки в судове засідання після закінчення наданого для примирення строку.

Після сплину наданого для примирення строку відповідач і його представник в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про причину неявки не повідомили, заяви сторін про примирення або заяви про відмову від апеляційної скарги не надходили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, а сторонами та їх представниками не заперечується, ті обставини, що шлюб між сторонами зареєстрований 23.09.2005 року, в цьому шлюбі 11 лютого 2006 року у них народилася донька ОСОБА_6.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а у сторін шлюб існує формально, фактично сімя розпалася і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_5 звернулася з позовом про розірвання шлюбу у липні 2015 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 вказувала, що почуття взаємної любові, порозуміння і поваги, на яких ґрунтується шлюб чоловіка і жінки, вони втратили. Позивач вказувала, що у 2014 році вона вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу через поведінку відповідача, байдуже ставлення до проблем сім'ї, з надією, що він змінить поведінку відносно неї, що з 1 червня 2015 року проживають окремо, відновлення шлюбу неможливе, шлюб існує формально. На час звернення до суду з позовом вона прийшла до остаточного рішення про необхідність розірвання шлюбу, бо не має почуття поваги і любові до відповідача.

Дійсно, як вказує апелянт, суд першої інстанції не вжив передбачені законом заходи з метою сприяння сторонам у примиренні, однак наданий апеляційним судом час для примирення до позитивного вирішення відповідачем цього питання не призвів.

Як за час знаходження справи в місцевому суді, так і протягом часу на його оскарження та перегляду судом апеляційної інстанції сторони примирення не досягли. Отже головне питання судом першої інстанції вирішено правильно.

Рішенням суду про відмову у позові, на якому наполягав відповідач, неможливо поновити втрачені сторонам взаємні почуття любові і поваги.

За таких обставин передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_2