Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4906/16 Головуючий у 1 інстанції: Діденко Є.В.
Є.У.№ 325/637/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення грошової компенсації за затримку виплат при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 1973 року по 31 березня 2008 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. 31 березня 2008 року він був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України і у зв'язку з цим відповідач був зобов'язаний виплатити йому всі належні суми. Однак, в порушення ст. 116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а саме не виплатив йому 0 грн. 31 коп. заробітної плати, та індексацію заробітної плати за 2003-2005 роки. Зазначена сума 0,31 грн. та індексація в сумі 218 грн. 41 коп. були виплачені відповідачем тільки 17.02.2014 року. Оскільки, суми індексації є частиною заробітної плати, період прострочення відповідача складає з 31.03.2008 року по 31.03.2014 року.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути на його користь з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 396 065 грн. 93 коп.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в сумі 1000 грн. з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачені законом податків та зобовязаних платежів.

Стягнуто з ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь держави судовий збір в сумі 7,92 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи питання про розмір грошової компенсації та підстави її виплати, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та надані сторонами докази.

Так, судом було встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 1973 року по 03.12.2010 року, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача. Наказом № 3 від 03.12.2010 року ОСОБА_2 звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за поданою ним заявою. Також, в його трудовій книжці міститься запис про звільнення з роботи 31.03.2008 року, а потім поновлення його на роботі з 01.04.2008 року на підставі рішення суду (запис № 25).

Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 27.04.2009 року звільнення позивача було визнано незаконним і його поновлено на роботі. Вказані обставини які як зазначають сторони, встановлені судовим рішенням, сторонами не оспорюються.

Судом також встановлено, що згідно з випискою по банківській картці позивача за період 01.02.2014-17.04.2014 року, йому від ПРАТ "МК "Азовсталь" були перераховані суми: 31.03.2014 року - 0,31 грн., 17.02.2014 року - 41,96 грн. та 176,45 грн.

В судовому засіданні встановлено, що сума 0 грн. 31 коп. є залишком від суми 8296 грн. 31 коп., яка була нарахована позивачу у звязку з його звільненням 28.03.2008 року. Тоді через неможливість виплати копійок шляхом безготівкового переказу, сума 0 грн. 31 копійка була депонована і підлягала виплаті через касу підприємства за зверненням позивача.

Про це зазначено і в розрахунковому листі по заробітній платі за березень 2008 року, який було отримано позивачем. В розрахунковому листі зазначено, що сума 8296 грн. нарахована "в банкомат", а сума 0,31 грн. - "до видачі".

Після поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду, позивач був поновлений на роботі, продовжував працювати і йому виплачувалась заробітна плата в загальному порядку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, позивач мав можливість вільно отримати суму 0 грн. 31 коп. та був про це обізнаний, про що свідчать письмові пояснення самого позивача та наявний у нього розрахунковий лист.

Натомість він не зявився за зазначеною сумою для її отримання а отже і підстав для покладення на відповідача відповідальності за затримку у виплаті 31 копійки немає. Адже за ст. 117 КЗпП України стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні допускається за умови наявності вини роботодавця.

В апеляційній скарзі, заперечуючи проти висновків суду першої інстанції позивач разом з тим не зазначив, які існували або створювалися відповідачем перешкоди для отримання позивачем 31 копійки в касі підприємства.

Крім зазначених вимог, позивач просив стягнути з відповідача заробіток за час затримки суми індексації за 2003-2005 роки.

Як було встановлено судом, у березні 2014 року позивач звертався до відповідача із заявою про виплату йому суми індексації заробітної плати за 2003-2005 роки. Його повідомили про відсутність підстав для проведення індексації за вказаний період у звязку з тим, що йому підвищувалась заробітна плата. Проте, у звязку із складним економічним становищем в країні, прийнято рішення про виплату йому безоплатно суми еквівалентної сумі індексації за 2003-2005 роки - 218 грн. 40 коп.

Суд першої інстанції керувався положеннями ст. 33 Закону України "Про оплату праці", за якою в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Здійснивши детальний аналіз чинних на час виникнення та тривання спірних правовідносин законодавчих актів, зокрема Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, тощо, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума індексації і компенсації заробітної плати входять до структури заробітної плати, а отже на них розповсюджується обовязок роботодавця виплатити працівникові всі належні суми при звільненні.

Сума несвоєчасно виплаченої позивачу індексації заробітної плати за 2003-2005 роки, визначена судом з урахуванням наданих відповідачем розрахунків.

Також судом встановлено час затримки у виплаті (1016 робочих днів (з 03.12.2010 року по 17.02.2014 року) та з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України, вирішено про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, судом було враховано, що загальний розмір стягнення мав би складати 180766 грн. 72 коп. (177,92 грн. х 1016 робочих днів = 180 766,72 грн.).

Разом з тим, керуючись засадами справедливості, розумності та співмірності, виходячи з розміру частки основної спірної суми по індексації і компенсації в розмірі 107 грн. 20 коп., на яку позивач мав право і у звязку з невиплатою якої виник спір, істотності спірної суми порівняно із середнім заробітком, що підлягав би виплаті, тривалості часу заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1000 грн. 00 коп.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23.12.2015 року (справі а 6-837цс15), що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для врахування судом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду та незгоди з ними. Проте судова колегія вважає висновки суду першої інстанції достатньо обґрунтованими та такими, що узгоджуються з чинним законодавством. А відтак підстав для задоволення апеляційної карги та скасування оскаржуваного судового рішення судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: