Справа № 304/1071/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ІГНАТЮКА Б.Ю., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Перечинського районного суду від 24 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 оскаржив ухвалу Перечинського районного суду від 24.11.2015, що нею позов було залишено без розгляду, як незаконну. Мотивує тим, що підставами для неявки 11.11.2015 і 24.11.2015 в судові засідання представника позивача слугували поважні причини участь у інших судових процесах. Позивач раніше зявлявся до суду, проте, має право брати участь у справі і через представника, тому, маючи такого, не був зобовязаний брати особисту участь у засіданнях і його неявка до суду не є безпідставною. Крім того, представник позивача подавав клопотання про відкладення розгляду справи у засіданні, призначеному на 24.11.2015, яке судом не розглядалося, а позивача не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Таким діями суд порушив право позивача на справедливий суд і на доступ до суду, передбачене законодавством України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Посилаючись на ці обставини, представник позивача просить ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, які про причини неявки до суду не повідомили, обговоривши доводи сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами, особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зокрема, особа, яка бере участь у справі, зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, зловживання правом не допускається (ст.ст. 11-14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 5, ст. 10 ч.ч. 1, 2, ст. 11 ч. 2, ст.ст. 27, 31 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (зокрема, рішення у справах: «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001 (заява № 28249/95) (п.п. 52, 53, 57 та ін.); «ОСОБА_4 проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007 (заява № 8371/02) (п. 27 та ін.); «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008 (заява № 3236/03) (п.п. 40, 41, 42 та ін.)).

Відповідно до норм ЦПК України, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі; ці особи мають бути повідомлені про час і місце розгляду справи або викликані в суд у спосіб, що забезпечує фіксацію цього факту (ст. 74 ч.ч. 5, 6, ст. 158 ч. 1). За змістом ст. 76 ч. 5 ЦПК України, з повідомленням представника сторони про час і місце розгляду справи вважається, що про це повідомлена і відповідна сторона.

Згідно зі ст. 169 ч. 1 п.п. 1-3, ч.ч. 2, 3 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання сторони, про яку нема відомостей, що їй вручена судова повістка; першої неявки в судове засідання сторони, оповіщеної у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вона повідомила про причини неявки, які судом визнано поважними; першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, за клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд; у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Із цими нормами кореспондуються положення ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 особисто брала участь у судових засіданнях, що мали місце 15.09., 29.09., 09.10., 19.10. і 03.11.2015, а в засіданнях 29.09. і 19.10.2015 брав участь і відповідач ОСОБА_2І.(а.с. 21-22, 27-29, 34, 42).

У судовому засіданні, що відбулося 03.11.2015, розгляд справи було відкладено на 10-00 к.ч. 11.11.2015, про що було оголошено, а позивача було повідомлено під розпис (а.с. 52). Після цього позивач ОСОБА_1 у судові засідання не зявлялася, про причини своєї неявки суд не повідомляла, клопотання з приводу її особистої участі у розгляді судом справи або про розгляд справи в її відсутність не надходили. 10.11.2015 ОСОБА_1 видала довіреність ОСОБА_3 на представництво її інтересів у суді (а.с. 56).

10.11.2015 представник позивача ОСОБА_3 подав суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 11.11.2015, у звязку із зайнятістю його в іншому судовому процесі в Апеляційному суді Закарпатської області (а.с. 55, 57). Цю заяву судом було задоволено і в засіданні 11.11.2015, у яке зявився відповідач ОСОБА_2, розгляд справи було відкладено на 9-30 к.ч. 24.11.2015 (а.с. 58). Про це судове засідання представник ОСОБА_3 був повідомлений під розпис, а 12.11.2015 він ознайомився з матеріалами справи (а.с. 60, 61).

23.11.2015 представник позивача ОСОБА_3 подав суду заяву про відкладення судового розгляду, призначеного на 24.11.2015, у звязку із зайнятістю його у судовій справі у Львівському апеляційному адміністративному суді (а.с. 62).

У засіданні 24.11.2015, у яке зявився відповідач ОСОБА_2, суд розглянув заяву представника ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи і, оскільки визнав її необґрунтованою, ухвалою залишив позов без розгляду з підстав, передбачених ст. 169 ч. 3, ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України, тобто, внаслідок другої поспіль неявки в судове засідання належним чином повідомлених позивача, від якого не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, та його представника (а.с. 63-66).

Таким чином, суд першої інстанції виконав свій обовязок щодо повідомлення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи, ці особи не зявилися в засідання двічі поспіль. У справі немає жодних даних щодо причин неявки до суду ОСОБА_1, неможливості такої явки. Залишення позову без розгляду внаслідок повторної неявки в судове засідання сторони позивача не повязується процесуальним законом із поважністю причин такої неявки, подальший розгляд справи та можливість її вирішення по суті повязуються з надходженням від позивача заяви про розгляд справи за його відсутності, якої немає. Право позивача брати участь у справі через представника (ст. 38 ч.ч. 1, 2 ЦПК України) не звільняє від виконання процесуальних обовязків, позивач не виконав свого обовязку повідомити суд про причини неявки у судове засідання, тож вважається, що не зявився в засідання без поважних причин (ст. 27 ч. 3, ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

За встановлених обставин, надходження від представника позивача другої заяви про відкладення розгляду справи не усувало процесуальних підстав для залишення позову без розгляду, твердження в апеляції про те, що суд таку заяву не розглядав, суперечить обставинам справи, процесуальним документам, зауважень щодо змісту яких (ст. 199 ЦПК України) сторона не подавала.

Не відповідає обставинам справи і твердження в апеляції про начебто залишення судом заяви без розгляду вже при першій неявці позивача до суду з поважної причини, оскільки, по-перше, процесуальне рішення було прийняте після другої неявки сторони позивача до суду, по-друге, про причини власне своєї неявки до суду позивач взагалі ані особисто, ані через представника не повідомляв. Для визнання дій відповідача ОСОБА_2 у процесі недобросовісними достатніх підстав немає, оскільки він до суду зявлявся, участь у ряді судових засідань брав, а свої процесуальні обовязки щодо участі в судових засіданнях не повною мірою виконував і позивач. Тобто, сторони, по суті, були в рівних умовах і підстав для висновку про дисбаланс у дотриманні інтересів, процесуальних прав сторін апеляційний суд не знаходить. Понад те, слід враховувати, що саме позивач ініціював звернення до суду і саме йому, передусім, належить своїми діями доводити, що він має і продовжує підтримувати процесуально- і матеріально-правовий інтерес у справі, сам по собі розгляд якої не повинен порушувати прав іншої сторони.

Насамкінець, здійснюючи одночасно представництво у судах кількох осіб, представник повинен вживати заходи, спрямовані на недопущення заподіяння шкоди законним інтересам довірителів, зокрема, внаслідок неможливості забезпечити належне, своєчасне і якісне представництво через перевантаженість роботою, у т.ч., повинен регулювати кількість клієнтів, яких у змозі належно представляти.

Виходячи з викладеного, слід констатувати, що доводи апеляції про порушення судом прав позивача на судовий захист, на доступ до правосуддя, порушення принципів судочинства у контексті забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина необґрунтовані, а ряд доводів скарги не відповідають дійсності. Судом вживалися належні заходи для забезпечення процесуальних прав учасників справи, зокрема, сторони позивача.

Відтак, суд першої інстанції не мав обовязку вчергове відкладати розгляд справи та ухвалив процесуальне рішення з додержанням вимог закону, доводи апеляції законності та обґрунтованості ухвали не спростовують, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін. З огляду на характер спірних правовідносин, позивач, за наявності для того підстав, не позбавлений права після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, звернутися до суду повторно (ст. 207 ч. 2 ЦПК України).

Керуючись ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 відхилити, ухвалу Перечинського районного суду від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді