Справа № 577/2956/16-ц
Провадження № 2/577/1045/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

у складі: головуючого- судді Разумової І.Є.,

при секретарі Цукановій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотопі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Конотопська районна державна адміністрація, Першотравнева сільська рада Комінтернівського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з ним, мотивуючи тим, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 лютого 2014 року, 15 липня 2014 року в них народився син ОСОБА_4. В 2015 році, коли він був у відрядженні, позивач забрала дитину та переїхала жити до своїх батьків. Він приїздив до останньої, просив налагодити сімейні відносини, жити заради дитини, відповідач на таке не погодилась, забороняє йому зустрічатися з дитиною, не дає спілкуватися з нею по телефону. Він постійно надавав відповідачці матеріальну допомогу, має постійне місце проживання та роботи, зареєстрований в будинку своїх батьків, їх сім»я характеризується позитивно. Відповідач ніде не зареєстрована, фактично разом з сином знаходиться на його утриманні, не має доходів. Їхній син також ніде не зареєстрований. Оскільки ОСОБА_2 заважає йому піклуватися та виховувати сина, останній має проживати з ним, бо відповідач своєю поведінкою буде негативно впливати на дитину, а він не буде їй заважати у спілкуванні та вихованні сина.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку (а.с.31), просить розглянути справу за його відсутності (а.с.2зв.), заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечує, пояснила, що після того, як в жовтні 2015 року вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина та її утримання до досягнення дитиною віку трьох років, позивач перестав цікавитися дитиною, не приймає участі в його вихованні, ніколи не казав, що приїде до сина. Будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з сином вона не робила, навпаки вона хоче, щоб позивач спілкувався з дитиною, приймав участь в її вихованні. Ті квитанції, що ОСОБА_1 долучив до позову, це сплата аліментів згідно рішення суду.

Представник третьої особи - Конотопської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування за довіреністю ОСОБА_5 проти позову заперечує, пояснила, що позивач не звертався до органу опіки та піклування з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача. Малолітній син сторін ОСОБА_3 живе разом з матір»ю та бабусею, умови проживання задовільні, в нього є окрема кімната, багато розвиваючих іграшок. Дитина розмовляє повними реченнями, відчувається, що відповідач займається її розвитком, добре виховує. Будь-яких підстав для передання сина батьку та визначення місця його проживання з останнім немає, це буде для хлопчика психологічною та емоційною травмою. Дитина не згадує про батька, бо його не пам»ятає. Тому в інтересах малолітньої дитини не можливо визначити місце його проживання з батьком.

Представник третьої особи: Першотравневої сільської ради Комінтернівського району Одеської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з»явився, про розгляд справи сповіщені заздалегідь належним чином, надіслали заяву, в якій просять прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Також зазначили, що опікунська рада не наділена повноваженнями визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 Під час проведеної бесіди з ОСОБА_1 членами опікунської ради при сільській раді було встановлено, що батько змінив своє рішення щодо проживання свого сина. Головним мотивом такого рішення є небажання травмувати психіку дитини. ОСОБА_1 вирішив, що син повинен проживати з матір»ю, але обов»язково батько повинен мати можливість зустрічатися і спілкуватися з хлопчиком (а.с.32).

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

В ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З свідоцтва про шлюб вбачається, що 15 лютого 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області зареєстрували шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_1) (а.с.4).

В свідоцтві про народження ОСОБА_3, який народився 15 липня 2014 року, батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.3).

З рішення Конотопського міськрайонного суду від 14 липня 2016 року видно, що шлюб сторін розірваний. В рішенні також вказано, що з 18 квітня 2015 року сторони разом не проживають (а.с.33). Рішення суду набрало законної сили.

ОСОБА_1 працює (а.с.7), зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.8) в будинку ОСОБА_7В.(а.с.11), сплачує аліменти на утримання сина та дружини до досягненню дитиною віку трьох років (а.с.20, 5,6), сім»я ОСОБА_7 характеризується позитивно (а.с.9).

Будь-яких доказів того, що він позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, позивач не надав, до органу опіки та піклування з цього приводу не звертався.

При цьому згідно висновку органу опіки та піклування Конотопської районної державної адміністрації вважається за доцільне встановити місце проживання ОСОБА_3 з матір»ю ОСОБА_2 (а.с.35).

Відповідно до довідки-характеристики виконкому Дубов»язівської селищної ради Конотопського району від 20 липня 2016 року ОСОБА_8 постійно проживає без реєстрації з квітня 2015 року з дитиною ОСОБА_3 в смт. Дубов»язівка, вул. Професійна,57 разом з матір»ю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонеркою. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, за час проживання на території селищної ради характеризується позитивно, завжди ввічлива, доброзичлива, комунікабельна. Скарги на неї від жителів селища до селищної ради не надходили, на засіданнях комісій при виконкомі і товариського суду вона не розглядалася (а.с.21).

В характеристиці Дубов»язівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Сонечко» зазначено, що ОСОБА_3 почав відвідувати заклад з середини травня 2016 року, процесом адаптації та подальшим розвитком дитини в дошкільному закладі зацікавлені мама та бабуся. Вони виконують вказівки вихователів, медичної сестри, завідуючої закладом, надають необхідні довідки зі стану здоров»я, здійснюють своєчасну оплату за харчування, забезпечують необхідними предметами санітарно-гігієнічного призначення. Батько хлопчика до дитячого садочку не з»явився жодного разу, не телефонував, дитиною не цікавився (а.с.22).

В акті обстеження житлово-побутових умов від 28 липня 2016 року вказано, що в будинку по вул. Професійній, 11 в смт. Дубов»зівка, де проживає ОСОБА_2,мати, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, син, ОСОБА_9, бабуся, в дитини є окрема кімната, розвиваючі іграшки, дитячі книги, ігровий куточок. На подвір»ї влаштована пісочниця, гойдалка. В сім»ї добрі взаємовідносини (а.с.36).

Відповідач має місце реєстрації (а.с.34).

Таким чином, було встановлено, що більше року позивач з дитиною не проживає, участі у вихованні дитини не приймає.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

При цьому позивач не надав доказів на підставу своїх вимог.

Враховуючи вищевикладене, те, що малолітня дитина проживає разом з матір»ю, яка приділяє сину належну увагу , турбується про нього, створила умови для проживання та виховання дитини, вік останньої та в інтересах самої малолітньої дитини слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст. 141,155,160,161 СК України, ст.ст. 11,14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції про права дитини, Декларацією прав дитини, ст.ст.10,60,212 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Конотопська районна державна адміністрація, Першотравнева сільська рада Комінтернівського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Разумова І. Є.