Справа № 463/3282/16-ц
Провадження № 2/463/1623/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 1/2 частини квартири № 7 «а» в будинку № 14 по вул. Мучній у м. Львові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 25.10.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2014р. ОСОБА_5 склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті належну йому квартиру № 7а в будинку № 14 по вул. Мучній у м. Львові заповів їй. ОСОБА_5 помер 25.10.2015р., після чого у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, до складу якої входить згадана вище квартира в цілому. У відповідь на вказану заяву нотаріус листом повідомив, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за двома особами спадкодавцем та ОСОБА_6, і відповідно, видача свідоцтва про право на спадщину можлива лише відносно 1/2 частки квартири. Інша 1/2 частки квартири успадкована спадкодавцем 03.08.1998р. після смерті його матері ОСОБА_6, однак право власності після цього спадкодавець не зареєстрував. Оскільки ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину після своєї матері, а через його бездіяльність не взмозі оформити свої спадкові права, право власності на таку частку просить визнати в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання юридичних послуг від 07.09.2016р. та ордеру на ведення справи серії ЛВ № 062110 адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 21.01.2016р. ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив проти обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивач за заповітом має право на спадкування вказаної квартири.

Дослідивши матеріали справи, належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 687/2015, заведеної після смерті ОСОБА_5, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.2 спадкової справи), ОСОБА_5 помер 25.10.2015р.

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, спадкоємцями останнього є позивач та відповідач, а як вбачається з копії заповіту від 29.08.2014р. (а.с.7), ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким належну йому квартиру № 7а в будинку № 14 по вул. Мучній у м. Львові заповів позивачу ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 25.09.1996р. (а.с.5) така на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5, однак, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.1998р. (а.с.13), частка квартири в розмірі 1/2, після смерті ОСОБА_6 успадкована її сином ОСОБА_5 спадкодавцем у даній справі.

Як вбачається із довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 04.12.2015р. (а.с.17зв. спадкової справи), станом на 29.12.2012р. спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_6С, та ОСОБА_5

З цих підстав листом 4 ЛДНК від 19.05.2016р. (а.с.8) відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки квартири № 7а в будинку № 14 по вул. Мучній у м. Львові.

Постановою КМУ від 27.02.1995р. № 150 «Про Концепцію розвитку житлово-комунального господарства в Україні», що була чинною на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, на законодавчому рівні впроваджено державну систему реєстрації, обліку та оцінки вартості нерухомого майна.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 01.01.2004р., визначений Главою 87 Книги Шостої ЦК України, однак, як зазначено в п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Аналогічне правило закріплювалось в ст. 560 ЦК УРСР 1963р.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Обовязок проведення державної реєстрації права на спадщину, виконання якого передбачалось Постановою КМУ від 27.02.1995р. № 150 «Про Концепцію розвитку житлово-комунального господарства в Україні» у даних правовідносинах лише засвідчує можливість розпорядження спадковим майном, однак не обмежує спадкоємця у праві на спадщину.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Визнання права в цивільному законодавстві це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між субєктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обовязку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі предявлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обовязків щодо майна.

В даній справі спадкодавець ще за життя, отримавши свідоцтво про право на спадщину, не вчинив дій щодо реєстрації права власності, чим обмежив своїх спадкоємців у праві прийняття спадщини.

Оскільки така обставина не спростовує права власності спадкодавця, а лише виключає можливість оформлення позивачем своїх спадкових прав в позасудовому порядку, суд знаходить позовні вимоги підставними, та з метою захисту цих прав, ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 1216, 1218, 1258, 1261 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на 1/2 частки квартири № 7 «а» у будинку № 14 по вул. Мучній у м. Львові в порядку спадкування за ОСОБА_5, який помер 25.10.2015 року, згідно заповіту, складеного 29.08 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.