Провадження № 2/369/4652/16
У Х В А Л А

іменем україни

07 грудня 2016 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що він звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 30 915,26 грн..

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер :01:069:0015 яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Зоряна, 25.

ОСОБА_2 не бажає добровільно відшкодовувати завдану шкоду, тому невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду та відшкодування завданих збитків.

Враховуючи викладене, представник позивача ОСОБА_1 просив вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:069:0015 яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Зоряна, 25.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки в обгрунтування поданої заяви не надано доказів того, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є співмірним із заявленими позивними вимогами.

Також у поданій заяві представником позивача не вказано на конкретні обставини, які б свідчили про утруднення чи неможливість виконання рішення суду в майбутньому, та не надано доказів на їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Ковальчук