ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5385/16-ц
Провадження № 2/362/2905/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, третя особа без самостійних - Садівниче товариство «Огонек», про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з вимогами про визнання недійсними рішення Великосолтанівської сільської ради № 140 від 2 вересня 1998 року про передачу відповідачеві у приватну власність земельної ділянки та виданого на його підставі державного акту на зазначену земельну ділянку серії КВ № 2157 від 8 січня 1999 року площею 0,120 га на території Великосолтанівської сільської ради для ведення садівництва, кадастровий № :04:001:0093. Свої вимоги заявники обґрунтовували тим, що спірне рішення органом місцевого самоврядування не приймалося, земельні ділянка відповідача накладається на належну їм земельну ділянку.

Представники позивачів в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, наполягаючи на тому, що спірне рішення органом місцевого самоврядування не приймалося, внаслідок чого виданий на його підставі державний акт є недійсним, а у звязку з її накладенням на земельну ділянку ОСОБА_2, порушує її майнові права.

Відповідач та його представник, вимоги позову не визнали, вважаючи їх безпідставними та не обґрунтованими, стверджуючи, що право власності відповідача на земельну ділянку визначається державним актом. Обставини виготовлення технічної документації для оформлення державного акту та присвоєння кадастрового номеру відповідач пояснити та її надати в судовому засіданні не зміг.

Представник Управляння Держгеокадастру у Васильківському районі в судове засідання не зявився, про розгляд зазначеної справи установа повідомлялася судом належним чином.

Представник третьої особи в останнє судове засідання також не зявився, разом з тим, під участі в одному із перших судових засідань, голова правління садівницького товариства «Огонек» підтвердив відсутність членства відповідача та накладення земельної ділянки за його державним актом на землі товариства, до яких відноситься дачна земельна ділянка позивача ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_4 ст.ст.1 та 3 ЦПК України передбачають, що завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом.

Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України.

Цивільне законодавство України зазначає право власності, як право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Закон захищає право власності.

Відповідно до положень ч.3 ст.393 ЦК України та п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», правовий акт органу місцевого самоврядування, що не відповідає Закону, визнається незаконним та скасовується судом.

У відповідності до положень ст.3 і п.1 ч.1 ст.9, ч.1 ст.17 ЗК України (в редакції 1990 року, що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, а саме, прийняття 2 вересня 1998 року органом місцевого самоврядування спірного рішення та видачі 8 січня 1999 року державного акту), розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок подають заяву про це до сільської ради, а відповідна рада розглядає заяву і у разі згоди замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення.

У відповідності до положень ст.ст.22 і 23 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право державного акту.

Як вбачається з положень ст. 391 ЦК України, ст.ст.152 і 155 ЗК України (в редакції 2001 року), власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до положень ч.4 ст.79-1 ЗК України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

ОСОБА_4 31 ЗК України визначені поняття землеустрою, його зміст , порядок розгляду та затвердження землевпорядної документації.

Згідно з державним актом серії ЯЖ № 3 від 26 червня 2009 року, саме позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0600 га в садовому товаристві «Огонек» для ведення садівництва.

За державним актом серії КВ № 2157 від 8 січня 1999 року, відповідачеві, на підставі рішення Великосолтанівської сільської ради № 140 від 2 вересня 1998 року, належить земельна ділянка, що знаходиться на території Великосолтанівської сільської ради площею 0,120 га для ведення садівництва.

Витягом з Державного земельного кадастру № НВ-016 від 3.06.2016 року підтверджується державна реєстрація 2.12.2015 року земельної ділянки відповідача з кадастровим № :04:001:0093 на підставі технічної документації від 16.09.2015 року.

У відповідності до рішення № РВ-016 від 1.07.2016 року державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Васильківському районі, накладення земельної ділянки на суміжну земельну ділянку позивача складає 84,0411%, що є підставою для відмови відповідачеві у внесені відомостей про її земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

У відповідності до довідок та листів Великосолтанівської сільської ради № 211 від 13.07.2015 року, № 87/02-12 від 29.03.2016 року та № 140/02-12 від 17.05.2016 року, в органі місцевого самоврядування рішення № 140 від 2 вересня 1998 року про надання земельної ділянки відповідачеві ОСОБА_3 відсутнє. Документація щодо присвоєння кадастрового номеру не розроблялася.

Згідно листа Васильківської районної ради УІ скликання № 172 від 14.07.2015 року, рішення № 140 від 2 вересня 1998 року в реєстрі ради відсутнє.

Як вбачається з листів архівного сектору Васильківської РДА № 01-39/151 від 13.07.2015 року та № 01-39/112 від 25.03.2016 року, рішення Великосолтанівської сільської ради № 140 від 2 вересня 1998 року відсутнє.

У відповідності до листів Управління Держземагенства у Васильківському районі від 16.03., 14.04. та 24.06.2016 року, документація із землеустрою щодо виготовлення державного акту на земельну ділянку відповідача з кадастровим № :04:001:0093 в архіві установи не обліковується, відомості щодо реєстрації державного акту серії КВ № 2157 від 8 січня 1999 року з актовим записом № 911 відсутні.

Таким чином, з огляду на зазначене та на підставі зібраних по справі матеріалів, суд приходить до висновку, що у звязку з відсутністю відомостей про наявність спірного рішення органу місцевого самоврядування від 2.09.1998 року на підставі якого 8 січня 1999 року був виданий спірний державний акт з наступним присвоєнням земельній ділянці кадастрового номеру, при відсутності при цьому відповідної землевпорядної документації, то правовстановлюючий документ державний акт на землю підлягає визнанню недійсним із скасуванням його державної реєстрації.

Потреби у скасуванні рішення органу місцевого самоврядування суд не вбачає через відсутність відомостей про його існування та прийняття.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1224, 1233, 1247, 1248, 1266, 51, 1278 ЦК України, ст. 10, 60, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_3 серії КВ № 2157 від 8 січня 1999 року, площею 0,120 га, кадастровий № :04:001:0093, для ведення садівництва, на території Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 911, та скасувати його державну реєстрацію.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.