У Х В А Л А

25 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 6 лютого 2015 року позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13 жовтня 2000 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення місцевого суду закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційне провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 6 лютого 2015 року закрито; касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року відхилено, а ухвалу залишено без змін.

19 квітня 2016 року (згідно з поштовим штемпелем на конверті) ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 48, 61 ЦК УРСР, ст. 261 ЦК України та ч. 1 ст. 292 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального та процесуального права заявниця надала ухвалу Верховного Суду України від 7 листопада 2007 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2012 року, 26 лютого і 23 квітня 2014 року та 2 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України повертається заявнику у разі якщо є ухвала суду про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 29 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 повернуто, оскільки ця заява не може бути прийнята Верховним Судом України для перегляду у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За змістом зазначеної ухвали Верховного Суду України, на підтвердження передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстав, заявниця посилалась на неоднакове застосування цих же самих норм матеріального і процесуального права та на підтвердження наявності підстав для перегляду судового рішення надавала ці ж самі судові рішення суду касаційної інстанції.

Таким чином Верховним Судом України вже вирішувалось питання про прийняття справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав в частині вищезазначених рішень судів касаційної інстанції, наданих як приклад неоднакового застосування норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову в прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій же справі з аналогічних підстав.

Керуючись п. 4 ч. 4 ст. 359 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2015 року повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.І. Гуменюк