ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», від імені якого діє Лопатнікова Аліна Вадимівна, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 липня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») укладено договір банківського вкладу, за умовами якого він передав банку кошти для розміщення на депозитному рахунку у розмірі 30 000 доларів США на строк до 19 липня 2014 року з нарахуванням 9,5 процентів річних. 8 липня 2014 року позивач звернувся із заявою про повернення вкладу, однак кошти повернуті не були. На підставі викладеного просив стягнути суму вкладу, 2 850 доларів США нарахованих процентів, три відсотки річних у сумі 165 доларів США та 5 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми вкладу, процентів на вклад, трьох процентів річних, відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено, стягнено з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 за строковим договором банківського вкладу від 19 липня 2013 року 30 000 доларів США вкладу, проценти за вкладом у розмірі 2 850 доларів США, три проценти річних у розмірі 165,49 доларів США, а всього стягнено 33 015,49 доларів США. Вирішено питання про стягнення судових витрат у сумі 10 673 грн 40 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк», від імені якого діє Лопатнікова А.В., просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір № SAMAB1625, за умовами якого позивач розмістив вклад у сумі 30 000 доларів США на депозитному рахунку банку НОМЕР_1 із процентною ставкою у розмірі 9,5% річних на 366 днів.

Такі обставини апеляційний суд встановив з оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору, який містить всі необхідні реквізити, та оригіналу квитанції про внесення позивачем 30 000 доларів США, яка підтверджена підписом касира банку.

Після закінчення строку договору банківського депозитного вкладу банк грошові кошти на вимогу вкладника не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК Українивизначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження укладення договору банківського вкладу позивач надав оригінал укладеного з ПАТ «Акцент-Банк» договору банківського вкладу від 19 липня 2013 року та оригінали квитанції про отримання банком грошових коштів від нього, які були оглянуті під час розгляду справи в апеляційному суді.

8 липня 2014 року та 14 серпня 2014 року позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад та нараховані проценти, проте отримав відмову.

Апеляційний суд, оцінивши вказані докази та встановивши укладення сторонами договору банківського вкладу, що підтверджено належними та допустимими доказами, врахував невиконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення вкладу і обґрунтовано задовольнив позов частково.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про неправильне вирішення судом питання про стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, помилкові.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану адвокатом, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним Законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

До матеріалів справи приєднано договір про надання правової допомоги, укладений 10 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та адвокатом Галузинським Є.О., і квитанцію до прибуткового касового ордера від 10 вересня 2014 року про сплату позивачем 3 000 грн.

За змістом розрахунку, апелянт надавав позивачеві юридичні консультації, вивчав матеріали справи і відповідну законодавчу базу, аналізував судову практику і складав документи правового характеру, що узгоджується із обов'язками адвоката, визначеними договором про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, станом на 20 жовтня 2014 року складає 13год 30хв. Встановивши кількість годин, протягом яких надавалася правова допомога, і розмір встановленої законом мінімальної заробітної плати, апеляційний суд врахував граничний розмір компенсації таких витрат і визначив його у сумі 3 000 грн.

Отже, апеляційний суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, прийняв до уваги зміст договору про надання правової допомоги та розрахунок надання такої допомоги і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь позивача 3 000 грн, врахувавши принципи розподілу судових витрат між сторонами.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки якого доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до ст. 337 ЦПК України підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», від імені якого діє Лопатнікової Аліни Вадимівни, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова