Справа 574/834/16-ц
Провадження 2/574/274/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Міщенко В. М.

при секретарі Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чернечеслобідська сільська рада про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Чернечослобідської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що являючись спадкоємцем за законом отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у приватного нотаріуса вони не можуть так як спадкодавець правовстановлюючі документи на майно за життя не отримував

Викладені вище обставини фактично унеможливлюють прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримала і просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, позов визнає, просить його задовольнити та просить слухати справу без їх участі.

Суд, дослідивши обставини справи, вислухавши сторони, приходить до висновку, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2015 року в с. Перекопівка Роменського району Сумської області померла мати позивачів - ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель та споруд, а саме: А-1 - житловий будинок, а - веранда, а1 - тамбур, пг - погріб окремо збудований, пг1 - погріб окремо збудований, Б - гараж, В - навіс, Г сарай, Д сарай, Е сарай, И - літня кухня, и1 прибудова, Й навіс, У убиральня, № 2 - огорожа, що розташовані по вул. Вишнева, 19 в с. Чернеча Слобода Буринського району Сумської області.

Спадкоємцями її майна першої черги за законом стали її доньки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

В установлений законом шестимісячний строк позивачі прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв нотаріусу, на підставі яких було заведено спадкову справу, про що нотаріусом видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Після спливу вказаного строку позивачі звернулися до нотаріуса з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, але нотаріус відмовила у його видачі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане спадкове майно.

Крім того, відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстицію України № 296/5 від 22.02.2012 року - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до ч.І ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Із ст. 1218 ЦК України випливає, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.І ст.1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя і народженими живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правовстановлюючі документи на даний житловий будинок не виготовлялися, в той же час він належить спадкодавцю виходячи зі слідуючого.

При встановленні належності будинку спадкодавцю врахуванню підлягає те, що підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності.

Спадковий житловий будинок з господарськими будівлями побудовано у 1987 році на відведеній для цих цілей земельній ділянці.

На час здійснення будівництва питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Після завершення будівництва було здійснено відповідний запис в погосподарську

книгу.

Дана обставина в повній мірі відповідає Вказівкам з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, що були чинні на час здійснення будівництва.

Так, із виписки Чернечолобідської сільської ради від 05 липня 2016 року № 581 вбачається, що згідно з записом в погосподарській книзі виконкому Чернечослобідської сільської ради Буринського району Сумської області № 11, головою домогосподарства по вул. Вишнева, 19 в с. Чернеча Слобода Буринського району Сумської області є ОСОБА_4.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в по господарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обовязковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (чинної на час здійснення будівництва) - підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

В свою чергу, чинним на час здійснення будівництва законодавством не передбачалось виготовлення актів прийняття будинку в сільській місцевості в експлуатацію або звіту інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки доказом введення будинку в експлуатацію слугувало здійснення запису в погосподарську книгу.

Згідно з п.3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» (яка донедавна діяла), - закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року об'єкти, зазначені у технічному паспорті, не підлягають прийняттю в експлуатацію у інспекції.

Як вбачається із вказаного Порядку, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На виконання вказаного порядку було виготовлено технічний паспорт,.

Також слід зазначити, що відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, длГ проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Таким чином, єдиним документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна, є технічний паспорт.

17.07.1997 року Верховною Радою України прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, а 09.02.2006 року - Закон України «Про ратифікацію Протоколів №12 та №14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», якими поширено на Україні юрисдикцію Європейського суду з прав людини.

Виходячи з приписів ст.9 Конституції України, дана Конвенція є частиною національного законодавства України, а тому може використовуватися при вирішенні спірних правовідносин в цивільній юрисдикції.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами права.

Чернечослобідська сільська рада не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст. 25, 331, 392, 1233-1235 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності по 1/2 частині за кожним на А-1 - житловий будинок, а веранда, а1 - тамбур, пг - погріб окремо збудований, пг1 - погріб окремо збудований, Б - гараж, В - навіс, Г - сарай, Д - сарай, Е - сарай, И - літня кухня, и1 прибудова, Й навіс, У - убиральня, № 2 - огорожа, що розташовані по вул. Вишнева, 19 в с. Чернеча Слобода Буринського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після померлої 26 червня 2015 року в с. Чернеча Слобода Буринського району Сумської області - ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Сумської області через Буринський райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: