Справа № 466/3581/15 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/6841/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - Лепеха М.М.,

ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року боржник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа (його дублікату) таким, що не підлягає виконанню, на тій підставі, що банк-стягувач відшкодував заборгованість за рахунок резерву банку, а тому його зобов'язання за виконавчим листом є припиненим, і строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, який становить один рік, стягувачем пропущений.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2016 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-359, виданий 24.03.2008 року Шевченківським районним судом м. Львова на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.06.2003 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» 46196 грн. 33 коп. у відшкодування збитків та 461 грн. 97 коп. державного мита.

Ухвалу суду оскаржив стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України», просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3

Апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що суд помилково визнав прощенням боргу списання банком безнадійної кредитної заборгованості за рахунок сформованого страхового резерву, оскільки відповідно до Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління НБУ №172 від 01.06.2011 року (п.п.5,7), рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості за активними банківськими операціями приймається виконавчим органом банку (правлінням) і не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, оскільки банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості шляхом збільшення своїх доходів на суму компенсації, одержаної від боржника або від відчуження об'єкта застави.

Крім того, апелянт вважає безпідставним висновок суду про те, що ним пропущено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки на момент видачі судом 24.03.2008 року дубліката виконавчого листа діяла норма частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчі листи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років, а згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 09.03.2011 року, передбачено що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони стягувача на підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони боржника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-359, первинно виданого Шевченківським районним судом м.Львова 25.07.2003 року, про стягнення з нього у користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» 46196 грн. 33 коп. у відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов'язань, та 461 грн. 97 коп. витрат по оплаті державного мита.

Вказаний виконавчий лист неодноразово пред'являвся до виконання у Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (раніше - ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Львові).

Вперше виконавчий лист звернений стягувачем до примусового виконання у відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Львові 30.07.2003 року.

19.08.2003 року за вказаним вище виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, а 28.10.2003 року постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

22.10.2004 року виконавче провадження знову було відкрите, після чого виконавчий лист було втрачено і 24.03.2008 року видано дублікат вказаного вище виконавчого листа.

В подальшому на підставі чергових заяв стягувача виконавче провадження за цим виконавчим листом (дублікатом) відкривалось 07.04.2008 року, 01.02.2010 року, 11.02.2011 року, 02.09.2011 року, 13.02.2013 року, 07.04.2014 року і виконавчий лист щоразу повертався на тій же підставі (п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження») постановами державного виконавця від 05.05.2009 року, 24.03.2010 року, 23.06.2011 року, 29.12.2011 року, 31.05.2013 року, 27.06.2014 року.

Відповідно до норми ч.4 ст.369 ЦПК України, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Серед таких підстав ЦК України називає, зокрема: припинення зобов'язання виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК); припинення зобов'язання переданням відступного (грошей, іншого майна тощо) (ст.600 ЦК); припинення зобов'язання за домовленістю сторін (ст.604 ЦК); припинення зобов'язання внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків (ст.605 ЦК); припинення зобов'язання неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст.607 ЦК).

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою Правління НБУ №172 від 01.06.2011 року, банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість, яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку) (п.5 Порядку).

Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості (п.7 Порядку).

Враховуючи те, що виконавчий лист неодноразово звертався стягувачем до виконання і ні у добровільному, ні в примусовому порядку боржником ОСОБА_3 виконаний не був, а банк-стягувач списав заборгованість як безнадійну за процедурою, визначеною Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим постановою Правління НБУ №172 від 01.06.2011 року, на підставі нормативно-правового акту НБУ за рахунок страхового резерву, що в силу наведених вище норм матеріального права не є підставою для припинення зобов'язань боржника перед стягувачем, тому правових підстав, визначених частиною четвертою статті 369 ЦПК України, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає.

Посилання суду першої інстанції в обґрунтування своїх висновків про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на пропущення стягувачем строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання в період з 02.09.2011 року по 07.04.2014 року, є теж безпідставним, оскільки, в цей період державним виконавцем на підставі дубліката виконавчого листа, виданого 24.03.2008 року, виносились постанови від 02.09.2011 року, 13.02.2013 року, 07.04.2014 року про відкриття виконавчого провадження, а не про відмову у відкритті, і виконавчий лист повертався на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», що не позбавляло стягувача права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання протягом встановленого Законом строку, який згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України від 04.11.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» …» (на момент видачі виконавчого листа) становив три роки.

Отже, боржником ОСОБА_3 не наведено, а судом не встановлено обставин, які б відповідно до ч.4 ст.369 ЦПК України могли бути підставою для визнання вказаного вище виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам процесуального закону, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа №2-359, виданого 24.03.2008 року Шевченківським районним судом м. Львова на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.06.2003 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Львівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» 46196 грн. 33 коп. у відшкодування збитків та 461 грн. 97 коп. державного мита, з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2016 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.