Справа № 750/5698/16-ц
Провадження № 2/750/1861/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

13 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути борг в сумі 4500 доларів США, що становить 113231 грн. 70 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 826 грн. 84 коп. та відсотки за користування коштами в сумі 2416 грн. 36 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики від 24 лютого 2016 року, укладеного між сторонами, позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 115605 грн., що на день укладення договору складало еквівалент 4500 доларів США, а відповідач зобовязався повернути позику готівкою до 05 березня 2016 року (а/с 5).

Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 4500 доларів США на виконання умов договору позики підтверджується також розпискою від 04 лютого 2016 року, складеною у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а/с 6)

Проте, відповідач у встановлений строк борг позивачу не повернув.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

У пункті 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг (4500 доларів США), що становить 113231 грн. 70 коп. (сто тринадцять тисяч двісті тридцять одна грн. 70 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 826 грн. 84 коп. (вісімсот двадцять шість грн. 84 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відсотки за користування коштами в сумі 2416 грн. 36 коп. (дві тисячі чотириста шістнадцять грн. 36 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1164 грн. 75 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя