Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1475/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

15.09.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Мурашка С.І., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом приватного підприємства «Шевченкове» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Шевченкове» про визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсними та

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року приватне підприємство «Шевченкове» (далі по тексту ПП «Шевченкове) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки №488 площею 6,52 га, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. 18 квітня 2008 року між ПП «Шевченкове» та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. 25 січня 2012 року між ПП «Шевченкове» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про зміну умов договору оренди земельної ділянки від 18 квітня 2008 року, державна реєстрація якої здійснена 30 березня 2012 року в ДП ЦДЗК при Держкомземі України. Згідно з розділом 1 договору відповідач передав земельну ділянку в строкове платне користування на термін до 30 листопада 2017 року. Проте, восени 2014 року відповідач на орендованій ПП «Шевченкове» земельній ділянці розпочав сільськогосподарські роботи, переорав орендовану земельну ділянку та обробляє землю самостійно. Зазначав, що такими діями відповідач перешкоджає законному користуванню орендарем земельною ділянкою. Просив усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, шляхом зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні орендованою земельною ділянкою ПП «Шевченкове».

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПП «Шевченкове» про визнання договору оренди земельної ділянки від 18 квітня 2008 року та додаткової угоди про зміну умов цього договору від 25 січня 2012 року недійсними. Зазначав, що договір оренди земельної ділянки він не підписував, його волевиявлення на укладання такого договору не було, іншу особу на укладання договору він не уповноважував. Вважає, що такі обставини є підставою для визнання договору оренди та додаткової угоди до нього недійсними.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.42).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ПП «Шевченкове» задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ПП «Шевченкове» у користуванні орендованою земельною ділянкою та у її вільному оброблянні. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПП «Шевченкове» про визнання договору оренди землі та додаткової угоди недійсними відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позовні вимоги ПП «Шевченкове» суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 до закінчення строку дії договору оренди землі обробив земельну ділянку та користується нею, чим порушує права позивача. Оскільки ОСОБА_2 підписав додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі від 18 квітня 2008 року, то тим самим підтвердив, що у цій угоді його особистий підпис, а тому схвалив і умови договору оренди землі.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницькою та іншої діяльності.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір оренди землі укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі, зокрема, строк дії договору.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.2 і ч.3 ст.215 ЦК України).

Як розяснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є власником земельної ділянки площею 6,52 га, яка розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю №018817 від 15 травня 2001 року (а.с.9). 18 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПП «Шевченкове» укладено договір оренди землі строком на 30 років зі сплатою орендної плати у розмірі 0,6 % від нормативно грошової оцінки землі та з урахуванням індексації (пункти 8, 9 Договору), який зареєстровано у Новоукраїнському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 18 квітня 2008 року. Цільове призначення відповідно до розділу 2 Договору визначено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6).

25 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ПП «Шевченкове» укладено додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі від 18 квітня 2008 року, у якій зазначено, що договір дійсний до 30 листопада 2017 року та передбачено виплачувати орендну плату у грошовій формі у розмірі 3% нормативної грошової оцінки землі та з урахуванням індексації (а.с.8).

Відповідно до висновку експерта від 02 липня 2015 року №211 досліджуваний підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «Шевченкове» від 18 квітня 2008 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 (а.с.124-130).

Довіреність, якою б позивач уповноважив підписати від його імені договір оренди, в матеріалах справи відсутня.

Враховуючи те, що договір оренди від 18.04.2008 року відповідач особисто не підписував, повноважень на це іншій особі в установленому законом порядку не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення відповідно до умов, викладених в ньому, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника щодо істотних умов договору є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.1158 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо надання ОСОБА_2 в установленому законом порядку повноважень іншій особі на підписання спірного договору.

Посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_2 отримував орендну плату за користування його земельною ділянкою, суттєвого значення для визнання договору оренди недійсним не має.

З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та встановлені судом обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Спірний договір оренди земельної ділянки має бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.3 ст.203, ст.215 ЦК України.

З урахуванням того, що договір оренди визнається недійсним, усі наступні доповнення до основного договору, у тому числі і додаткова угода про зміну умов договору оренди землі від 25.01.2012 року, мають бути визнані недійсними.

Оскільки зустрічні позовні вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього підлягають задоволенню підстави для задоволення первісного позову ПП «Шевченкове» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відсутні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та задоволенням зустрічної позовної заяви про визнання договору оренди землі та додаткової угоди до договору недійсними.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову приватного підприємства «Шевченкове» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до приватного підприємства «Шевченкове» про визнання договору оренди та додаткової угоди недійсними задовольнити.

Визнати договір оренди земельної ділянки №488 площею 6,52 га від 18 квітня 2008 року, укладений між приватним підприємством «Шевченкове» та ОСОБА_2, зареєстрований у Кіровоградській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 18 квітня 2008 року за №43, та додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18 квітня 2008 року від 25 січня 2012 року, зареєстровану у Кіровоградській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 30.03.2012 року за №001580, недійсними.

Стягнути з приватного підприємства «Шевченкове» на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: О.І.Чельник

Судді: С.І.Мурашко

ОСОБА_3