Справа № 541/297/16-ц
Номер провадження 2/541/306/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.

при секретарі Калініченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12.05.2008 року, -

в с т а н о в и в :

05.02.2016 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом.

В направленому на адресу суду позові ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» зазначив, що ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» є правонаступником ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль». 12.05.2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25, який повинен бути визнаний недійсним. Даний договір укладений з порушенням положень ст.ст. 203 ч.1, 509, 1058, ч.2 ст. 633 ЦК України якими визначено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать частині другій ст. 633 ЦК України є нікчемними. У травні 2008 року Банком не залучалися вклади в національній валюті України за відсотковою ставкою 24% річних. В цей період часу існувала найвища відсоткова ставка 14,75 % річних. Отже, умови договору на вклад в частині визначення відсоткової ставки по вкладу у гривні у розмірі 24% річних є такими, що не відповідають вимогам закону, а тому нікчемними. Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Приписами ст. 1059 ЦК України затверджено форму договору банківського вкладу. Письмова форма договору №20/02-02/25 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 12.05.2008 року є недодержаною. Прийняття Банком готівки від клієнта підтверджується відповідною квитанцією. Прибутковий касовий ордер №3 від 12.05.2008 року, який наданий відповідачем в якості документу, що підтверджує внесення ним грошових коштів на виконання договору на вклад не відповідає жодній формі касових документів, які передбачені Інструкцією про касові операції у банках України не тільки формально, але і за своїм змістом, реквізитами та способом заповнення. Про недотримання письмової форми договору на вклад свідчать також та обставина, що прибутковий касовий ордер не містить інформації про те, що він виданий на виконання Договору на вклад, зокрема в ордері та Договорі зазначено різні рахунки; в прибутковому касовому ордері нічого не вказано про прийняття коштів для зарахування на депозитний рахунок, вказаний у договорі на вклад. Напис «Скр. на 12 міс. 24% річ.» не використовується у діяльності банківської системи України, а тому цей напис не дає можливості визначити суть операції, для засвідчення якої складений прибутковий касовий ордер; прибутковий касовий ордер не містить підпису касира та не скріплений штампом касового працівника, який провів зазначену операцію. Отже, прибутковий касовий ордер №3 від 12.05.2008 року не є касовим документом, не підтверджує факт приймання Банком готівки від відповідача за договором на вклад. Договір на вклад містить ознаки, що дають підставу вважати, що він не був спрямований на встановлення цивільних прав та обовязків між Банком та відповідачем, та був вчинений представником банку ОСОБА_4 з перевищенням повноважень. В АТ «ОСОБА_3 Аваль» не зареєстровані та не обліковуються, як Договір на вклад і Прибутковий касовий ордер, так і операції, про які зазначено у цих документах. Відповідачем не надано Банку заяву про відкриття вкладного рахунку на його імя. У Банку не відкривалися вкладні рахунки на імя відповідача та не надходили кошти від Відповідача, що підтверджується даними бухгалтерського обліку АТ «ОСОБА_1 Аваль». Як Договір на вклад, так і прибутковий касовий ордер були підроблені ОСОБА_4 з метою заволодіння коштами відповідача, а не з метою створення між банком і відповідачем цивільних прав та обовязків. Відносно ОСОБА_4 порушено кримінальне провадження за ч.5 ст. 191 КК України. Найменування Банку зазначене в договорі Акціонерний поштово-пенсійний ОСОБА_1 «Аваль» не відповідає найменуванню Банку згідно із Статутом, що діяв на час укладення Договору Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» На дату укладення договору ОСОБА_4 працювала на посаді начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» За спірним договором на вклад від імені АППБ «Аваль» діяв Полтавський обласний філіал, в той же час Договір скріплений печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль». ОСОБА_4 згідно наданої їй довіреності вправі була підписувати виключно документи, що стосуються діяльності відділення, а не Полтавського обласного філіалу. Договір скріплений печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль», в той час, як станом на час укладення договору вже не існувало Миргородського відділення АППБ «Аваль», адже назва відділення була змінена, а тому печатка вже не використовувалася при вчиненні правочинів. Отже, не маючи відповідних повноважень на зміну умов залучення банківських вкладів, які є публічними умовами, тобто однаковими для всіх споживачів цих послуг, ОСОБА_4 явно перевищила надані їй повноваження на укладення спірного Договору на вклад. Банк вважає, що спірний договір на вклад не створює цивільних прав та обовязків для Банку, оскільки ОСОБА_3 не схвалював зазначений Договір на вклад, але й не мав відомостей про такий правочин, аж до моменту звернення Вкладника до банку з заявою про виплату коштів за договором на вклад. Зважаючи на викладене просить визнати недійсним договір №20/02-02/25 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 12.05.2008 року укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 Стягнути з відповідача на користь Банку понесені ним судові витрати при зверненні з позовом до суду.

Представник ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Крім іншого зазначила, що банком не було пропущено строк позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду, оскільки про порушення свого права ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» дізнався лише в грудні 2015 року після звернення відповідача з відповідним позовом до суду та після надходження до позивача документів, які відповідач долучив до позову, зокрема договору і прибуткового касового ордеру. До цього, ще в березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Банку з відповідним листом про повернення вкладу, на який йому було надано відповідь про відсутність між ним і Банком договірних відносин. Оскільки до листа-вимоги відповідачем не додавалося жодних документів, зокрема копії договору, касового документу, то ОСОБА_3 не мав жодних обєктивних даних стосовно наявності такого договору у відповідача, а отже йому не було відомо і про порушення його прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду, оскільки він вважає, що позивачеві достовірно було відомо про наявність спірного договору ще в березні 2009 року після отримання листа-вимоги ОСОБА_2 про повернення вкладу. Крім того вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки наявність договірних відносин між сторонами підтверджується договором №20/02-02/25 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 12 травня 2008 року та прибутковим касовим ордером від 12 травня 2008 року, який підтверджує внесення суми 40000 грн. на рахунок банку. ОСОБА_2 мав справу безпосередньо з керуючим банку, надіявся на її добросовісність, а тому не повинен був зясовувати її посадові обовязки та повноваження на підписання договорів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що 12 травня 2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_2 з другої сторони було укладено договір на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25 за умовами якого відповідач передає, а ОСОБА_3 приймає на вклад «Універсальний» грошові кошти в сумі 40000 грн. строком на 12 місяців. Днем закінчення строку вкладу є 12 травня 2009 року. Відсоткова ставка по вкладу встановлюється в розмірі 24% (а.с.10).

На підтвердження внесення коштів в сумі 40000 грн. до Банку відповідачем надано прибутковий касовий ордер №3 від 12 травня 2008 року (а.с.11).

Згідно довідки ПАТ «ОСОБА_3 банк Аваль» договір на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12 травня 2008 року в Полтавській обласній дирекції АТ «ОСОБА_3 Аваль» не обліковується. У Миргородському відділенні Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 Аваль» зазначений у договорі рахунок №/25, а також зазначений у прибутковому касовому ордері рахунок № не відкривалися. Грошові кошти від відповідача ОСОБА_2 на підставі Договору на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12 травня 2008 року до каси банку не надходили, на вищезазначені або інші рахунки не зараховувалися (а.с.12).

Станом на день укладення спірного договору начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» була ОСОБА_4, яка мала повноваження визначені довіреністю (а.с.22).

Розмір процентної ставки по вкладах громадян визначався рішенням №080425/РІ/1 Комітету з управління активами та пасивами банку від 25 квітня 2008 року (а.с. 26-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підставі ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 і ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Пунктами 1.4., 2.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року № 1256/8577, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Додержання письмової форми договору є обов'язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Пунктом 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, установлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до п. 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обовязком банку, відповідно до якого банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Поряд із цим, згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частина 2 ст. 1059 ЦК України визначає, що в разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обовязком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу.

Неспівпадання номерів рахунків, зазначених у самому договорі і прибутковому валютному ордері, на що звертає увагу суду позивач в позовній заяві не може безумовно свідчити про недоведеність внесення коштів відповідачем ОСОБА_2 на вкладний рахунок.

Стосовно завищеного визначення розміру процентів по спірному договору банківського вкладу, суд приходить до наступних переконань.

Положеннями статей 6, 627 ЦК України утверджений принцип свободи договору, згідно якого сторони вправі на власний розсуд врегулювати свої відносини за договором, якщо це не суперечить прямій указівці закону, або якщо обов'язковість для сторін певних приписів закону прямо не випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Окрім того, статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про те, що керуюча банком ОСОБА_4 мала якісь обмеження або заборони щодо її повноважень як керівника структурного підрозділу у частині визначення та регулювання умов договорів банківського вкладу. Ні Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними і юридичними особами, ні рішення Комітету з управління активами та пасивами від 25 квітня 2008 року, не містять прямих указівок про незаконність, недійсність або нікчемність умов договорів банківського вкладу у частині визначення розміру процентів, якщо вони перевищують максимальний розмір відсоткової ставки по вкладам.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118ц14, що є обов'язковою для всіх судів України, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зважаючи на викладене, суд вважає належним доказом, що підтверджує отримання Банком коштів прибутковий касовий ордер №3 від 12 травня 2008 року.

Згідно з ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Доказів, які б свідчили про таке спрямування договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, позивачем не надано. Працівник Банку ОСОБА_4, якою, як визнає позивач, було укладено спірний договір, не визнана винною у вчиненні будь-якого злочину вироком суду, що набрав законної сили.

Зважаючи на вище викладене, відсутні правові підстави для визнання договору на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12.05.2008 року недійсним.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 62; 64; 77; 78; 88; 208; 214; 215;218 ЦПК України; ст.ст. 6; 228; 627; 1058; 1059; 1068 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ОСОБА_3 банк Аваль» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/25 від 12.05.2008 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області на протязі 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_7