Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та визнання права власності на майно, який мотивував тим, що між ним та ОСОБА_5 02 квітня 2010 року був укладений договір позики-застави, відповідно до умов якого остання отримала від нього у позику 460 000 грн зі строком повернення до 02 жовтня 2010 року. В забезпечення виконання вказаного договору ОСОБА_5 передала позивачу у заставу нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1. Відповідач умови договору позики застави не виконала. Враховуючи викладене, позивач просив визначити до стягнення з відповідача на його користь борг по договору позики-застави станом на 02 липня 2015 року у сумі 7 805 510 грн, що складається з суми боргу 460 000 грн, процентів за користування позикою в сумі 2 898 000 грн, сумою інфляційних втрат 393 760 грн, трьох відсотків річних 65 550 грн та пенею 3 988 200 грн і в рахунок погашення (стягнення) боргу визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики б/н від 02 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, станом на 02 липня 2015 року в сумі 4 216 130 грн, з яких: сума основного боргу 460 000 грн, відсотки за користування позикою 2 898 000 грн, інфляційні 393 760 грн, трьох процентів річних 65 550 грн, пеня 398 820 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції або передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що 15 грудня 2008 року між ОСОБА_5 (Іпотекодавець) та ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області за реєстром № 8215.

Як зазначено в п.1.1 Договору іпотеки, цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у Іпотекодавця на підставі договору позики грошей від 15 грудня 2008 року, укладеного між Іпотекодавцем і Іпотекодержатем у простій письмовій формі, та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

02 квітня 2010 року між ОСОБА_5 (Іпотекодавець) та ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) був укладений додатковий договір до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С за реєстром №8215, реєстровий номер 1182, відповідно до якого внесені в пункти 1.1., 1.2, 2.1, в цілому Договору іпотеки зміни та доповнення, та зазначені пункти викладені в новій редакції: «1.1 Цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у Іпотекодавця на підставі договору позики грошей від 15 грудня 2008 року, додаткового договору до нього від 11 березня 2009 року та від 02 квітня 2010 року, укладеними між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем у простій письмовій формі та додатковими договорами до них, які можуть бути укладені в майбутньому».

02 квітня 2010 року між ОСОБА_4 (позикодавець) і ОСОБА_5 (позичальник) було укладено договір позики-застави «додатковий», відповідно до п.1.1. якого позикодавець на умовах позики передає позичальнику грошові кошти в сумі 460 000 грн зі строком повернення до 02 жовтня 2010 року.

У п.2 вищевказаного договору позики-застави зазначено: «Позика надається під заставу майна: квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору іпотеки від 02 квітня 2010 року, реєстраційний номер 1182, посвідченого нотаріусом Рябоконь Ю.С.

19 травня 2012 року ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л.С. заяву, реєстровий номер 488, в якій зазначив, що ОСОБА_5 здійснила повний розрахунок з ним згідно договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Рябоконь Ю.С. 15 грудня 2008 року за реєстром № 8215.

Будь-яких претензій, які б стосувалися розрахунків за вищевказаним договором іпотеки він до ОСОБА_5 не має.

Одночасно позивач звернувся із заявою про вилучення обтяження нерухомого майна, а саме спірної квартири та з повідомленням про виключення запису з Державного реєстру іпотек.

На підставі поданої ОСОБА_4 заяви про повний розрахунок із ним відповідачем ОСОБА_5, приватним нотаріусом Шабадаш Л.С., за реєстром № 491, було знято заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 та вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження об'єкта цього нерухомого майна.

Отже, зверненням до нотаріуса із заявою про повний розрахунок ОСОБА_5 згідно Договору іпотеки від 15 грудня 2008 року, яким було забезпечено виконання останньою зобов'язання, що виникло у неї за Договором позики від 02 квітня 2010 року, і підтвердженням відсутності у нього будь-яких матеріальних претензій, які б стосувалися розрахунків за вищевказаним Договором іпотеки, а також зверненням із заявою про вилучення обтяження на передану в іпотеку квартиру та повідомленням про виключення запису з Державного реєстру іпотек, ОСОБА_4 письмово було підтверджено виконання ОСОБА_5 зобов'язань за Договором позики, що узгоджується з положеннями п. 6.1 Договору іпотеки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів законності та обґрунтованості позовних вимог про визначення до стягнення суми боргу за договором позики - застави позивачем ОСОБА_4 не надано. Крім того, оскільки апеляційним судом не встановлено наявності невиконаних боргових зобов'язань у ОСОБА_5 за договором позики від 02 квітня 2010 року, відсутні і підстави для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання за ним в рахунок погашення боргу права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
Г.І. Мостова