Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О. ,

при секретарі - Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква

позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 11.06.2008року між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № К4Н0АК00050256, згідно з яким позичальник отримав 31281,15 доларів США на строк до 11.06.2013року, а позичальник зобов»язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку встановленому договором. Свої зобов»язання за кредитним договором позичальник не виконав, станом на 30.05.2012року виникла заборгованість - 11228,56 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом - 9067,88 доларів США, заборгованість по процентах - 1013,86доларів США, заборгованість по комісії - 341,66 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 240,67доларів США, та штрафи - 31,29 доларів США (фіксована частина ), 533,20 доларів США (процентна складова ). Посилаючись на зазначені обставини, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшив та остаточно просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 11.06.2008року № К4Н0АК00050256, яка виникла станом на 18.01.2016 року - 33530,78доларів США, та складається з наступного: заборгованості за кредитом - 9243,59 доларів США, заборгованість по процентах - 1834,24доларів США, заборгованість по комісії - 586,95 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 20259,53доларів США, та штрафи - 10,25 доларів США (фіксована частина ), 1596,22 доларів США (процентна складова ). В судове засідання 16.12.2016року представник позивача не з»явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, а його представник за договором в судовому засіданні позов не визнав повністю.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що дійсно між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 11.06.2008року був укладений кредитно-заставний договір № К4Н0АК00050256, згідно з яким позичальник отримав кредит на суму 31281,15 доларів США на строк до 11.06.2013року із сплатою 15,0% річних за користування кредитом.

Відповідно до розділу 17 «Особливі умови» договору, сторони передбачали, що п.17.1.3 - мета кредиту а). частина в розмірі 30005,08 доларів США надається з метою придбання автомобіля; б). частина кредиту в розмірі 300,05доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; в). частина кредиту в розмірі 7,2 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; г). частина кредиту в розмірі 900,15 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; частина кредиту в розмірі 68,67 доларів США надається з метою оплати вартості поліса Обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 17.1.7 сторони передбачили , що з метою виконання зобов»язань за п. 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 18474,57 доларів США для сплати чергових страхових платежів. Відповідно до п. 17.1.8. - сторони встановили, що винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 900,15 доларів США, сплачується в момент видачі кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0% від суми кредиту; винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до статті 16.9; винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Згідно з п. 17.9 договору предметом застави є автомобіль марки Mitsubishi Outlender, 2008 року випуску кузов НОМЕР_2 д.н. НОМЕР_1. Автомобіль належить позичальнику на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії АІС № 203717, видане 10.06.2008р.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що сторони обрали механізм видачі кредиту, передбачений п.п.3 п.3.3 договору, яким встановлено, що банк може видати кредит позичальнику, обравши на власний розсуд будь-який із наступних способів його видачі: видати кредит, перерахувавши відповідні кошти на рахунок позичальника.

Але, в судовому засіданні на підставі досліджених доказів було встановлено, що фактично кошти були видані шляхом застосування п.п.1 п.3.3 договору, яким передбачено видачу кредиту в порядку, визначеному ст.. 17.4 договору.

Так, згідно з ст.. 17.4 договору - позичальник доручає банку, без додаткового узгодження :

-перерахувати кредит в сумі 141624,00 грн. на поточний рахунок автосалону ТОВ « НІКО - Україна» рахунок № 688 в АКБ «Правекс Банк»;

- в сумі 1416,24грн. на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страхова компанія «Ингосстрах», рахунок № 0686 в «ПриватБанк»;

- в сумі 34грн. на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ № 3 в ГОУ ВАТ «Ощадбанк» з призначенням платежу «ДН005098/11 ДФДП» Інформаційний центр МЮУ «За реєстрацію обтяжень рухомого майна»;

- в сумі 900,15 доларів США для сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту на рахунок № 3229 в ПриватБанку;

- в сумі 324,14 грн. для сплати вартості поліса Обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності на рахунок № 0006 .

Представник відповідача як на заперечення позову послалася на те, що позивачем не надано до суду доказів перерахування вищезазначених коштів на відповідні рахунки.

Так, до матеріалів справи приєднана заява ОСОБА_2 від 11.06.2008року в якій він просив продати від його імені валюту - долари США в розмірі 30381,00 доларів США, з яких суму 141624,00грн. зарахувати на поточний рахунок ТОВ «НІКО- Україна» з призначенням платежу - за автомобіль ОСОБА_2, в сумі 1416,24грн. - на поточний рахунок Страхової компанії «ЗАО «Страхова компанія «Ингосстрах» з призначенням платежу - страхова премія за договором особистого страхування ;

В сумі 34 грн. на поточний рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ з призначенням платежу - за реєстрацію обтяжень рухомого майна.

Дані обставини підтверджуються і меморіальним ордером від 11.06.2008р. № 80611В00ВН про перерахування 141624грн. на рахунок ТОВ «НІКО Україна», актом приймання - передачі № 080611-019 від 11.06.2008року про передачу автомобіля марки Mitsubishi Outlender, 2008 року випуску кузов НОМЕР_2 ОСОБА_2, меморіальним ордером від 11.06.2008р. про оплату ОСОБА_2 страхової премії на рахунок ЗАО ИНГОССТРАХ в сумі - 1416,24грн.

Тобто, суду не було надано доказів отримання ОСОБА_2 кредитних коштів саме в розмірі 31281,15 доларів США, доказів резервування коштів для оплати ОСОБА_2 страхових сум в розмірі 18474,57 доларів США.

На підтвердження існування даної заборгованості банк надав до суду розрахунок заборгованості станом на 18.01.2016 року.

При цьому, позивач зазначає, що останній платіж по кредиту було здійснено 09.09.2011 року. В розрахунку заборгованості станом на 15.11.2012 року, який був наданий банком під час розгляду справи у 2012 році, позивач зазначив, що основна сума боргу складає 9067,88 дол.США а в розрахунку саном на 18.01.2016 року (том 1 а.с. 232-236), позивач зазначив, що сума основного боргу (тіла кредиту) складає 9243,59 дол.США. Представник позивача не зміг пояснити суду чому виникла така розбіжність.

Відсутні первинні документи на підтвердження сум погашення кредиту, процентів, інших платежів.

Представником позивача до суду було надано банківські виписки по рахунках, а саме: НОМЕР_3 (том 1 а.с. 84-92) НОМЕР_4 (том 1 а.с. 93-94), НОМЕР_5 (том 1 а.с. 95-96) НОМЕР_6 (том 1 а.с. 97-98) НОМЕР_7 (том 1 а.с. 99) НОМЕР_8(том 1 а.с. 100) НОМЕР_9 (том 1 а.с. 101-129) НОМЕР_10 (том 1 а.с. 130-166) НОМЕР_11 (том 1 а.с. 167-228) . Зазначені рахунки не належать позичальнику а є рахунками позивача.

Пунктом 17.1.10 кредитного договору, визначено, що позичальнику відкривався транзитний рахунок НОМЕР_3 . Із виписки по зазначеному рахунку також не вбачається, що позичальник отримав будь-які кредитні кошти.

Проаналізувавши, під час судового розгляду, розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, вбачається, що 10.06.2009 року позивач у своєму розрахунку збільшує розмір поточної заборгованості на суму 2300,79 доларів США, 10.06.2010 року у розмірі 2115,66 доларів США, 10.06.2011 року у розмірі 2012,64 доларів США при цьому немає посилання на первинні документи, якими б підтверджувалося: або реструктуризація або видача позичальнику додаткових кредитних коштів.

В судовому засіданні, представник позивача надав копії меморіальних ордерів , а саме від 08.06.2012 року на суму 175,71 дол.США, від 10.06.2009 року на суму 186,84 дол.США, від 10.06.2009 року на суму 2113,95 дол.США, від 10.06.2010 року на суму 179,04 дол.США, від 10.06.2010 року на суму 1936,62 дол.США, від 10.06.2011 року на суму 177,47 дол.США, від 10.06.2011 року на суму 1835,17 дол.США в яких зазначено, що платником виступає позичальник а отримувачем каса Приватбанку, призначення платежу « средства для оплаты страхового платежа». Представник позивача пояснив, що це кошти, які були направлені на сплату страхових платежів. Але з таким твердженням, суд погодитися не може, адже відсутні докази того, що кошти були перераховані на страхову компанію а також відсутні докази того, що банк перерахував ці кошти позичальнику.

Вживаючи певні дії по веденню кредитної справи, прийняттю платежів від споживача, обліку його заборгованості, резервуванню ресурсів, тощо банк не надає споживачеві послуги. Такі дії банк відповідно до глави 9 Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.07.2000 р. N 279, має здійснювати обов'язково, та, за невиконання яких, до банку можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. N 369.

Також суд враховує і ті обставини, що згідно з актом від 24.07.2011року (а.с.246 том1) ОСОБА_2 передав автомобіль для реалізації банку та просив зарахувати кошти від його реалізації в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Але, представником позивача не надано суду доказів реалізації автомобіля, оцінки його вартості, ціни продажу. Відсутні докази придбання валюти - в даному випадку доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача пояснив, що саме 09.09.2011 року було реалізовано автомобіль за ціною 19938,42 дол.США, але знову ж навіть квитанцій на сплату таких коштів покупцем автомобіля не надає.

В судовому засіданні надав копію „отчета об экспертной оценке транспортного средства». Зазначений документ не містить інформації про експерта, який провів оцінку, відсутнє місце проведення оцінки, немає підпису експерту. Такий документ не можна вважати доказом.

Під час судового розгляду, не найшло свого підтвердження і факт надання позичальнику фінансового інструменту, за надання якого банк нарахував позичальнику 900,15 дол.США і на цю суму нараховував відсотки за весь період в розмірі 1618,56 дол.США.

Розрахунок заборгованості містить нарахування штрафу (фіксована частина) 10.25 дол. США та штраф (відсоток від суми заборгованості) 1596,22 дол.США. Позивач у розрахунку не послався на пункт кредитного договору, яким передбачено нарахування штрафу та не наведено формулу розрахунку за якою було визначено саме таку суму штрафу.

При цьому, положення ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України , Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки.

Згідно з ст. 509 цього Кодексу зобов"язанням є право відношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належних і допустимих доказів наявності заборгованості за кредитно - заставним договором від 11.06.2008року укладеним між ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 за № К4Н0АК00050256, суду не надано, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст..ст. 15,60,212-215,223 ЦПК України, ст.ст.192,509, 533 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г. О. Подрєзова