ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 21 листопада 2005 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір б/н, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 20 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а позичальник зобов'язувався щомісячно, в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом.

Позивачем зазначено, що відповідач порушила умови укладеного договору, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2014 року сума заборгованості за кредитом становила 53 139 грн 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 8 567 грн 73 коп. і заборгованість за відсотками - 44 571 грн 50 коп.

Згідно із судовим наказом від 23 листопада 2007 року, виданим Сквирським районним судом Київської області, з ОСОБА_4 на користь банку стягнуто 14 849 грн 16 коп. боргу за кредитним договором і різниця становила - 38 290 грн 07 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 914 грн 50 коп.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача 40 704 грн 57 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 21 листопада 2005 року, 407 грн 05 коп. судових витрат.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив зі спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що платіжна карта відповідача була перевипущена новим строком дії до 11 грудня 2012 року, тобто до 30 листопада 2012 року, а відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про закриття картрахунку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки під час розгляду справи судами попередніх інстанцій позивачем не було надано доказів того, що строк платіжної картки продовжено, а копія скріншота, взятого з банківського програмного комплексу «Приват48» надана лише разом з касаційною скаргою.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що суди попередніх інстанцій не перевірили чи була видана нова кредитна картка та чи отримувала ОСОБА_4 кредитну картку із новим строком дії, є безпідставними, оскільки згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня О.М. Ситнік