Провадження №2/523/689/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Суворовський районний міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поділ майна, що є спільною, сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, стягнення різниці вартості та зобовязання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ :

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1, яка вказала, що під час шлюбу з відповідачем по справі було придбано майно кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі та автомобіль ВАЗ 2170, а також інше майно. Так як позивач має право на ? частину спільного майна а ОСОБА_2 перешкоджає позивачу в користуванні майном, в позовній заяві ОСОБА_1 викладає вимоги поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на: ? частину кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі; на ? частину майна, виділивши їй холодильник LG вартістю 5 000 грн., пральну машину Zanuzzi вартістю 4 000 грн., комп'ютер 1 000 грн., диван 1 000 грн., комп'ютерний стіл 1 000 грн., кухню 9 000 грн., а всього на 27 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь різницю вартості майна в сумі 8 500 грн. та компенсацію за автомобіль в сумі 50 000 грн.

Збільшивши заявлені позовні вимоги позивач просила стягнути також на її користь суму компенсації за ? причепу в розмірі 10 000 грн. та 3 000 дол.США (1/2 частини заощаджень подружжя), які останній передав третім особам без згоди ОСОБА_1, а також просила зобовязати відповідача не перешкоджати їй к у користуванні власністю, згодом вточнивши, що перешкоди вона просить усунути шляхом її вселення до кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі та зобовязання ОСОБА_2 не перешкоджати їй у користуванні власністю.

Посилаючись в наступному на те, що відповідач не турбувався про матеріальний стан сімї, не працював, без дозволу позивача продав належний подружжю автомобіль, без згоди ОСОБА_1 передав спільні заощадження подружжя в сумі 6 000 дол.США третім особам, знищів спільне майно, позивач збільшила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на ? частин кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.

Вказавши також додатково про те, що ОСОБА_2 без її згоди продав автомобіль ВАЗ 21073, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, позивач просила визнати договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Згодом позивач звернулась до суду з уточненням заявлених позовних вимог, та посилаючись на те, що ОСОБА_2 уникав участі в утриманні спільної дитини сторін, вигнав позивача з дитиною з житла, зараз до квартири не впускає та перешкоджає в користуванні житлом, позивач просила визнати за нею право власності на 2/3 частин кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовних заявах обставини.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що квартира 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі є його особистою власністю, так як була придбана за гроші, виручені від продажу квартири, яка належала йому особисто. Вказував, що транспортний засіб було продано за згодою позивача, що участі в утриманні спільної дитини сторін він не уникав а ОСОБА_1 налаштовує сина на негативне ставлення до батька, що належну половину частину майна відповідач на вимогу ОСОБА_1 вже вивіз до житла останньої. Відповідач послався на злочинні дії з боку позивача стосовно його особистої квартири та ОСОБА_2, спільного майна подружжя, викраденого ОСОБА_1 Зазначав, що частину грошей за продаж автомобіля передав позивачу. В останні судові засідання ОСОБА_2 не зявлявся, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність.

До суду відповідач ОСОБА_3 не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши надані докази та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 14.09.1996р. (т.1 а.с. 14).

На підставі розпорядження органу приватизації від 16.03.1999р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво на АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 129, 130).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 14.09.2006р. ОСОБА_2 продав належну йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ ОМР 16.03.199р. за № 12-17243, квартиру АДРЕСА_2 за 12 200 грн. (т.1 а.с. 95).

26.12.2005р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» було укладено інвестиційний договір на вкладення коштів у будівництво, індивідуальним обєктом якого є 2-х кімнатна квартира за будівельним номером 33 в будинку 33 Микрорайону 3-4-1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі (т.1 а.с. 9-12).

Вартість договору та умови інвестиції визначені додатковою угодою (Додаток № 1), що є невідємною частиною договору та складає 183 376 грн. (т.1 а.с. 140). Вказані інвестиційні кошти були внесені ОСОБА_2 до каси ТОВ «Златоград» та 15.03.2007р. відповідачу було передано кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі (т.1 а.с. 141, 142).

На імя ОСОБА_2 24.04.2007р. було видано свідоцтво САВ № 324053 про право власності на кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі на підставі інвестиційного договору від 26.12.2007р. № 01/12КИ (т.1 а.с. 7); 21.09.2015р. замість втраченого свідоцтва про право власності серія САВ № 324053 від 24.04.2007р. на імя ОСОБА_2 видано свідоцтво на кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі свідоцтво серії СТА № 717958 (т.1 а.с. 143, 144).

Відповідач перешкоджає ОСОБА_1 в проживанні в квартирі 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі (т.1 а.с. 16, 187-190). Вказана обставина також фактично не оспорювалась ОСОБА_2

На підставі довідки-рахунку від 16.12.2008р. ОСОБА_2 придбав транспортний засіб ВАЗ 217030-110-01 (т.1 а.с. 53, 76)

Станом на 21.10.2015р. за відповідачем ОСОБА_2 транспортних засобів не значиться, автомобіль ВАЗ 2170, кузов ХТА7018 було продано відповідачем ОСОБА_2 25.07.2015р. ОСОБА_3 за 42 000 грн. (т.1 а.с. 146, 209-216).

Доказів наявності у ОСОБА_2 іншого майна, придбаного під час шлюбу, та його вартості судом під час розгляду справи не здобуто. Суд критично ставиться до акту опису майна подружжя та фотографій технічних паспортів (т.1 а.с. 192-193, т.2 а.с .18, 19) як таких, що не містить зазначення доказів вартості майна, не відповідає Вимогам до оформлювання документів, ДСТУ 4163-2003.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.11.2015р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (т.1 а.с. 176). Від шлюбу у подружжя є повнолітня дитина ОСОБА_5, 31.12.1996р.н.

За положеннями ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 (далі Постанова) спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Одне з правил щодо правового режиму подружнього майна після розірвання шлюбу визначається в ч.1 ст.68 СК України та п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Воно полягає в тому, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Це означає, що таке майно залишається спільним незалежно від того, скільки часу спливло після розірвання шлюбу. Якщо сторони за час шлюбу набули житловий будинок, квартиру, автомобіль, інше рухоме та нерухоме майно, то ці речі зберігатимуть режим спільного майна й після розірвання шлюбу. Кожна річ, набута після розірвання шлюбу, не буде вже мати режиму спільного майна й належатиме кожному з подружжя окремо.

Кожна сторона відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином суд дійшов до висновку про те, що позивачем доведено набуття подружжям спільного майна у вигляді кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі та транспортного засобу ВАЗ 2170, кузов ХТА7018, яке підлягає поділу.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці

Академіка Заболотного в місті Одесі є його особистою власністю, так як придбана за рахунок продажу належного йому майна приватизованої АДРЕСА_3, оскільки вказану квартиру було продано за 12 200 грн., а гроші, вкладені в інвестування будівництва кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі складають 183 376 грн. Так як відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тому судом не можуть бути прийняті до уваги непрямі пояснення свідків відповідача щодо іншої вартості проданої квартири ОСОБА_2.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. При здійсненні поділу в судовому порядку суд також виходить з презумпції рівності часток та «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Проте позивачем не доведено наявності обставин, які б зумовили відступлення від рівності часток у майні подружжя, так як сам факт відсутності офіційного працевлаштування ОСОБА_2 не свідчить про відсутність заробітку чи доходу (крім того позивачем не доведено, що працевлаштування ОСОБА_2 відбулось з неповажної причини); звернення позивача до суду з вимогами в іншому провадженні про стягнення аліментів не доводить факту ухилення іншого подружжя від утримання дитини; а факт наявності іншого спільного майна та грошових коштів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Домовленостей про встановлення розміру часток між сторонами не досягнуто, тому суд вважає, що спірна кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі є об'єктом спільного майна подружжя і кожному з них належить ? ідеальна частина цього майна.

Як розяснено в п. 30 Постанови, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, у звязку з чим з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 21 000 грн. вартості проданого транспортного засобу ВАЗ 2170, кузов ХТА7018, так як ОСОБА_2 не доведено тієї обставини, що вказаний автомобіль було продано ОСОБА_3 за погодженням з позивачем та остання отримала відповідну ? частину його вартості.

Не можуть бути прийняті до уваги судом посилання відповідача ОСОБА_2 на аудіозаписи як на докази, оскільки таки судом визнані судом як недопустимими.

Так як позивач вимог щодо визнання права власності на ? частину спірного транспортного засобу не висуває, навпаки, просить стягнути на її користь компенсацію вартості цього транспортного засобу, в задоволені її вимог про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною має бути відмовлено.

Не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частини заощаджень подружжя в сумі 3 000 дол.США, які ОСОБА_2 начеб то передав третім особам без згоди позивача за придбання земельних ділянок, так як в наданих позивачем копіях розписок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1 а.с. 41, 42) відсутнє зазначення конкретної суми, яка була передана цим особам (зазначено сума за усною домовленістю).

Щодо поділу іншого майна холодильника LG вартістю 5 000 грн., пральної машини Zanuzzi вартістю 4 000 грн., комп'ютера 1 000 грн., дивану 1 000 грн., комп'ютерного стільця 1 000 грн., кухні 9 000 грн. та причепу вартістю 10 000 грн., то позивачем всупереч власного обвязку наявності цього майна та його вартості станом на час розгляду справи не доведено, а тому в задоволені цих вимог має бути відмовлено.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, суд виходить з того, що право власності є непорушним та згідно ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так як власник квартири відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, тому вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод та вселення в кв. 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі мають бути задоволені.

В силу положень ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1 126,88 грн. з вимог матеріального характеру та 487,20 грн. з двох вимог нематеріального характеру, а в сумі 1 629,08 грн.

Також відповідно до положень ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ? частину квартири № 33 в будинку № 71 корпус 1 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі та на автомобіль марки автомобіль марки ««ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 60, 61, 154, 212, 213-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2, право власності на ? частку квартири 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3, право власності на ? частку квартири 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.

Зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати в користуванні житлом ОСОБА_1 квартирою 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі

Вселити ОСОБА_1 в квартиру 33 в будинку 71 корпус 1 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості транспортного засобу в сумі 21 000 грн., понесені судові витрати в сумі 1 629,08 грн., а всього стягнути 22 629,08 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 21.07.2015 р. у вигляді накладення арешту на ? частину квартири № 33 в будинку № 71 корпус 1 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі, загальною площею 61,6 кв.м, яка належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, а також вжиті ухвалою суду від 07.09.2015р. у вигляді накладення арешту на автомобіль марки автомобіль марки ««ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя