Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 457 доларів США, зі сплатою 13 % річних та кінцевим строком повернення до 12 жовтня 2011 року включно. Оскільки відповідач порушив свої кредитні зобов'язання, у нього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 12 967,46 доларів США та 217 806,89 грн., яку останній і просив стягнути з боржника на свою користь.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування його наполягав відповідач.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2006 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 457 доларів США, зі сплатою 13 % річних та кінцевим строком повернення до 12 жовтня 2011 року включно.

Оскільки відповідач порушив свої кредитні зобов'язання, у нього утворилась заборгованість перед банком у розмірі 12 967,46 доларів США та 217 806,89 грн., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 778,71 доларів США, простроченої заборгованості зі сплати процентів у розмірі 1 118,75 доларів США, пені за несвоєчасність погашення заборгованості за кредитом у розмірі 177 280,09 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 17 909,42 грн., трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у розмірі 20 516,93 грн., трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту у розмірі 2 100,45 грн.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Установлено, що ОСОБА_3 звернувся з заявою про застосування строку позовної давності.

Судами відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки, як встановлено судами, банк звернувся до суду з позовом 03 грудня 2014 року, а строк дії договору закінчився 12 жовтня 2011 року.

Таким чином, банк пропустив строк позовної давності.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_3 за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, яке зазначено у кредитному договорі до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року повернуто позовну заяву, оскільки на момент пред'явлення позову ОСОБА_3 змінив місце проживання (а. с. 43-44).

Відповідно до п. 3.12 кредитного договору відповідач зобов'язувався повідомляти банк, зокрема, про зміну місця проживання протягом трьох робочих днів з моменту виникнення цих обставин.

У порушення вищевказаних вимог ОСОБА_3 не повідомив банк про зміну місця проживання.

12 листопада 2014 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позивачу повернуто судовий збір за подання позовної заяви.

03 грудня 2014 року банк звернувся із позовом до належного суду.

Отже доводи банку про звернення до суду з позовом в межах строку позовної давності, підлягали дослідженню судом в сукупності з іншими доказами у справі та їм необхідно було дати належну правову оцінку.

За змістом статей 214, 215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. У мотивувальній частині рішення зазначаються мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Разом з тим, ОСОБА_3 погоджувався, що у позивача існує право для примусового стягнення кредитної заборгованості, яка виникла лише з вересня 2011 року, оскільки до цього періоду банком пропущено строк позовної давності.

Таким чином, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, згідно якої у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, перевірці підлягав початокперебігу позовної давності (момент здійснення останнього платежу) та період, за який банк мав право на стягнення заборгованості у межах строку позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі.

Проте суди на вказані обставини справи, доводи позивача та заперечення відповідача уваги не звернули, не зазначили, якими належними та допустимими доказами спростовані такі доводи та заперечення.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, та дійшли передчасного висновку про сплив позовної давності щодо всіх кредитних зобов'язань, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська