Справа № 303/366/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Панька В.Ф.,

секретарі - Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом мотивуючи тим, що 31.08.2007 року між ними та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір MKAOGA00000273 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 20 000 доларів США строком до 31.08.2022 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 89,60 кв.м. і житловою площею 52,00 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і належить відповідачу на праві власності згідно договору дарування.

Однак, ОСОБА_2 ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань і рішенням суду від 19.12.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк». Після прийняття даного рішення позивачем була надіслана письмова вимога іпотекодержателя про звільнення приміщення протягом місяця з дня отримання вимоги, але мешканці не звільняють добровільно житловий будинок.

Посилаючись на вказані обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови в позові відсутні.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 31.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого ним отримано кредит у розмірі 20 000 доларів США з терміном погашення до 31.08.2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 31.08.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 89,60 кв.м., житловою площею 52,00 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і належить відповідачу на праві власності згідно договору дарування.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.12.2014 року звернено стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлові приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком, наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є ст.109 ЖК УРСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3ст.109 ЖК України, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ним за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК УРСР.

Отже, виселення мешканців із житлового приміщення, яке не було придбано за рахунок іпотеки, без надання їм іншого постійного житла є неправомірним.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року №6-1468цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суддів України.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни, чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Г.Г. Собослой