справа № 278/1612/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -
Позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, якою просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь майнову та моральну шкоду, заподіяну злочином. В обґрунтування позову зазначила наступне. Внаслідок неправомірних дій відповідача - умисного спричинення легких тілесних ушкоджень, понесла матеріальні витрати на загальну суму 3 000 гривень. Крім цього, позивач зазнала моральної шкоди, яку оцінила в 10 000,00 гривень. Сторони в судове засідання не з'явились, проте від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а також остання не заперечувала проти заочного розгляду справи. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча він був завчасно та належним чином повідомлений про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про розгляд справи та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 3 червня 2016 року, який набрав законної сили 5 липня 2016 року (а.с.16), відповідача, зокрема, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме за те, що 16 лютого 2016 року о 19 годині ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп'яніння поблизу будинку № АДРЕСА_1, де у нього виник злочинний умисел направлений на спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. З цією метою ОСОБА_2 зайшов до веранди вказаного будинку, де побачив ОСОБА_1 і вдарив її кулаком в обличчя, спричинивши останній носову кровотечу. Після цього ОСОБА_2 штовхнув ОСОБА_1 руками в спину, внаслідок чого вона вдарилась головою об стіну веранди, впала на підлогу та отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді синців на обличчі, уламкового перелому кісток спинки носа із значним розходженням уламків, струсу головного мозку. Матеріали справи містять надані позивачем копії фіскальних чеків на загальну суму 2 613,23 гривень (а.с.5-7),
Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Злочинними діями відповідача позивачеві були спричинені тілесні ушкодження, що встановлено рішенням у іншій судовій справі, яке набрало законної сили і що окремо доказуванню у даній справі не підлягає. За таких обставин, факт спричинення легких тілесних ушкоджень відповідачем позивачеві доказуванню не підлягає і з відповідача на користь позивача слід стягнути суму спричинених збитків майнового характеру у розмірі 2 613,23 гривень, адже саме така сума витрат на лікування документально підтверджена заявником, а не 3 000,00 гривень, як заявлено автором позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені у ст. 23, ст. 1167 ЦК України. Так, згідно з ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 4-5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" надав роз'яснення, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Разом з тим, позивачем не надано і матеріали справи не містять достатніх і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди в заявленому розмірі, а тому суд не вбачає підстав для позитивного вирішення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень. Водночас, враховуючи характер спричинених ушкоджень, глибину понесених страждань, що їх зазнала позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає, до стягнення з відповідача підлягає моральна шкода у сумі 500 гривень, якої, на переконання суду, буде достатньо для відновлення морального стану позивача.
Крім цього, враховуючи те, що позивач згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" мала пільги на сплату такого збору при зверненні до суду з даним позовом, суд, у відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягує судові витрати у розмірі 1 102,40 гривень (за дві вимоги майнового характеру) з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 23, ст.ст. 1166-1167 ЦК України, ПП ВСУ № 4 від 31.03.1995 року, ст.ст. 10-11, ст.ст. 60-61, ст. 88, ст.ст. 212-215, ст.ст. 224-226 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 613 (дві тисячі шістсот тринадцять) гривень 23 копійки матеріальної шкоди та 500 (п'ятсот) гривень моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У задоволені решти вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 102,40 гривні судових витрат за розгляд даної справи.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

суддя Є.О. Грубіян