Справа № 202/280/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - - ОСОБА_1

при секретарі - - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із первісним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у якому, уточнивши свої первісні позовні вимоги, просить суд: визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - спадкодавиці ОСОБА_6, померлої 15 травня 2015 року, на 10/27 частин квартири АДРЕСА_1, яка складається із: коридору 1 площею 10,7 кв.м.; житлової кімнати 2 площею 19,1 кв.м.; кухні 3 площею 8,8 кв.м.; житлової кімнати 4 площею 10,1 кв.м.; ванної 5 площею 2,5 кв.м.; туалету 6 площею 1,0 кв.м.; житлової кімнати 7 площею 11,2 кв.м.; лоджії І площею 2,4 кв.м.; балкону II площею 0,9 кв.м. Житлова площа квартири 40,4 кв.м., загальна площа - 66,7 кв.м.

В обґрунтування первісного позову ОСОБА_3 посилається на те, що вона народилася 08 грудня 1952 року. Її батьками є ОСОБА_7 і ОСОБА_6.

05 червня 1976 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і змінила своє дівоче прізвище ОСОБА_6 на Антонець.

16 червня 1978 року вона розірвала шлюб з ОСОБА_8.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 09 березня 2006 року за № 3/125-06, її мати ОСОБА_6 є власником 3-х кімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_2.

Власниками цієї квартири також був її батько ОСОБА_7 та її брат ОСОБА_9, які разом з матір'ю приватизували цю квартиру. Квартира належала їм на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_9 разом з їхніми батьками був зареєстрований та проживав в спадковій квартирі АДРЕСА_2.

12 січня 2008 року помер її брат ОСОБА_9.

3 березня 2008 року помер її батько ОСОБА_7.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від З вересня 2008 року було визначено розмір часток у праві спільної сумісної власності в спадковій квартирі АДРЕСА_1: за померлим 03 березня 2008 року ОСОБА_7 -1/3 частина квартири, за померлим 12 січня 2008 року ОСОБА_9 Миколайовичем-1/3 частина квартири та за ОСОБА_6 -1/3 частина квартири.

В цьому ж рішенні суду написано, що право спільної сумісної власності на квартиру припиняється і квартира належить співвласникам на праві спільної часткової власності.

1/3 частку квартири, що належала її брату ОСОБА_9, після його смерті (12 січня 2008 року) успадкували порівну їхні батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також донька брата ОСОБА_5 - спадкоємці першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України. Тобто, кожний із них успадкував 1/9 (1/3 : 3 = 1/9) частку квартири.

Таким чином, кожний із батьків після смерті сина ОСОБА_9 мав право на 1/3 частку квартири, яку приватизував, а також на 1/9 частку після смерті сина, а разом кожний мав право на 4/9 (1/3 + 1/9 = 4/9 ) частки спадкової квартири АДРЕСА_3.

Вони проживали в спадковій квартирі разом з померлим сином ОСОБА_9 і тому прийняли спадок на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, але свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина батьки не отримали.

Після смерті її батька ОСОБА_7, померлого 03 березня 2008 року, належну йому 1/3 частку приватизованої квартири отримала його спадкоємиця за заповітом -відповідачка (її сестра) ОСОБА_10.

Право власності на цю 1/3 частку квартири вона зареєструвала 09.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 13.03.2009 року Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11

Документи про право власності на іншу спадкову 1/9 частку квартири після смерті батька відповідачка ОСОБА_10 до теперішнього часу не отримала.

15 травня 2015 року померла її мати ОСОБА_6.

Ще за життя, тобто 30 березня 2006 року, її мати ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12. У цьому заповіті вона заповіла їй, ОСОБА_3, належну їй частину квартири АДРЕСА_3.

На підставі ч. 1 ст. 1223, ст. 1235 ЦК України вона, ОСОБА_3, є спадкоємицею за заповітом померлої матері ОСОБА_6.

26.05.2015 року вона подала заяву до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6.

20.11.2015 року вона звернулася із заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_6, померлої 15.05.2015 року. Але вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, бо у неї немає оригіналів правовстановлювальних документів на спадкову квартиру і тому звертається до суду з цим позовом.

Із цієї ж постанови видно, що крім неї до нотаріальної контори також звернулася із заявою про прийняття спадщини на обовязкову частку у спадщині відповідачка ОСОБА_10 та онука її померлої матері ОСОБА_5 (донька її померлого брата ОСОБА_9) із заявою про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1266 ЦК України.

Вважає, що онука ОСОБА_5 не має права на спадкування після її матері (її бабусі) тому, що ст. 1266 ЦК України (спадкування по праву представлення) не діє при спадкуванні за заповітом.

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 374854 грн., а 10/27 її часток -138 835 грн.

ОСОБА_13 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших реєстрів від 30.11.2015 року видно, що спадкова квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності:її померлій матері ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.03.2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2008 року - 1/3 частка квартири; її померлому брату ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.03.2006 року виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2008 року - 1/3 частка квартири; відповідачці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2009 року виданого Державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 - 1/3 частка квартири.

На підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідачка і спадкоємиця ОСОБА_10 спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Спадкоємцями першої черги за законом у разі спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 є вона, ОСОБА_3, - донька матері, відповідачка ОСОБА_10 - донька матері та відповідачка ОСОБА_5, яка спадкує частку свого померлого батька ОСОБА_9 по праву представлення.

Таким чином, при спадкуванні за законом було б три спадкоємця і кожен із них мав би право на 4/27 (4/9 : 3 = 4/27) частки квартири.

Тобто,відповідачка ОСОБА_10 має право на спадкування 2/27 (4/27 : 2 = 2/27) часток квартири після смерті матері - обовязкова частка.

Вона, ОСОБА_3, має право на спадок за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 у розмірі 10/27 (4/9 - 2/27= 10/27) частин спадкової квартири АДРЕСА_3.

ОСОБА_5 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, у якому просить суд визнати за нею право власності на 1/9 частинку квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування вимоги посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_9, який помер 12 січня 2008 року.

Після смерті батька відкрилася спадщина.

Спадкоємицями за законом першої черги стали мати, батько та його дочка. ОСОБА_9 належала 1/3 частинка квартири АДРЕСА_6.

Відповідно до ч. 3, ч.4 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертоюстатті 1273 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи приписи ст.1268 ЦК України спадщину прийняли мати, батько та донька ОСОБА_9, оскільки на час його смерті батьки проживали разом з ним, а донька була неповнолітньою. Більш того, мати подала заяву про прийняття спадщин до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку. Отже після смерті ОСОБА_9 його 1/3 частка квартири була успадкована його батьками та донькою в рівних частках - по 1/9 частині кожним.

У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Оскільки вона не має правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_7, то і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості.

Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, вона є спадкоємицею за законом 1/9 частини квартири № 102, по вул.Березинська, 45, в м.Дніпропетровську.

Але позивачка за первісним позовом заперечує проти того, щоб вона успадкувала 1/9 частину спірної квартири, більш того, у своїй позовній заяві ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на частину квартири, в тому числі, й на частку яка належить їй, ОСОБА_5

Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Пунктом 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин, вона вимушена звернутися до суду із зустрічним позовом.

ОСОБА_4 також звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_7, померлого 03.03.2008 року - на 1/9 частку квартири № 102, по вул. Березинській, № 45, у м.Дніпропетровську; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі; в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково, а саме визнання за ОСОБА_3М право власності на 4/9 частки квартири АДРЕСА_8 в порядку спадщини за заповітом після смерті 15 травня 2015 року матері - ОСОБА_6, а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що нею визнаються зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5. Вважає, зустрічний позов ОСОБА_5 таким, що підлягає задоволенню повністю шляхом визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/9 частину квартири № 102, по вул. Березинській, 45, у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті її батька, з наступних підстав.

ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_9, який помер 12 січня 2008 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири №102, по вул. Березинській, 45, в м. Дніпропетровську.

Спадкоємицями за законом першої черги стали мати, батько та його дочка - ОСОБА_5. ОСОБА_9 належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_9.

Спадщину прийняли мати, батько та донька, оскільки на час смерті ОСОБА_9 батьки проживали разом з ним, а донька була неповнолітньою.

Мати н/л ОСОБА_5 подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку.

Отже, після смерті ОСОБА_9 його 1/3 частка квартири була успадкована його батьками та н/л донькою в рівних частках - по 1/9 частці кожним.

Таким чином, після смерті 12 січня 2008 року ОСОБА_9 частки спадщини за законом розподілились наступним чином: ОСОБА_7 - 4/9 частка; ОСОБА_6 - 4/9 частка; н/л ОСОБА_5 - 1/9 частка.

При житті ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповідав належну йому частину квартири АДРЕСА_10 їй.

03.03.2008 року її батько ОСОБА_7 помер.

Враховуючи, що свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом після смерті батька вона отримала 13 березня 2009 року та лише на 1/3 частку квартири (додається), а на момент смерті її батька ОСОБА_7 належна йому частка квартири складала 4/9 частки квартири, тому вважає за необхідне звернутись до суду із зустрічним позовом про визнання права власності за заповітом на 1/9 частку квартири № 102, по вул. Березинській, 45, у м. Дніпропетровську, що належить їй за заповітом після смерті батька, але при отриманні свідоцтва у нотаріуса, документально підтвердити вказані обставини вона не мала можливості.

Вважає позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за ОСОБА_3М права власності на 4/9 частки квартири № 102, по вул. Березинській № 45, у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті 15 травня 2015 року їхньої матері - ОСОБА_6, в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3, вважає, не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги за первісним позовом просили задовольнити у повному обсязі, з урахуванням уточненої заяви. Визнали позовні вимоги за зустрічним позовом.

ОСОБА_5 та її представник вимоги за своїм зустрічним позовом підтримали та просили позовні вимоги задовольнити. Визнали позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 та її представник вимоги своєї зустрічної позовної заяви підтримали та просили заяву задовольнити у повному обсязі. Визнали у повному обсязі вимоги ОСОБА_5, та частково визнали позовні вимоги ОСОБА_3

В обґрунтування позицій сторони та їхні представники посилалися на викладені у своїх позовних заявах обставини.

Третя особа сповістила суд про можливість розгляду й вирішення справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, позивачка за первісним позовом Антонець (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Л.М. є донькою ОСОБА_7 і ОСОБА_6, що підтверджується долученими до справи копіями свідоцтва про народження та паспорту громадянина України, свідоцтвом про шлюб. ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_9, а останній є сином ОСОБА_7 і ОСОБА_6. ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 і ОСОБА_6.

Власниками спірної кватири № 102, у буд. № 45, по вул. Березинській в місті Дніпропетровську, були ОСОБА_6, її чоловік ОСОБА_7 та їхній син ОСОБА_9.

Відомості про право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09 березня 2006 року, яке було видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 09 березня 2006 року за № 3/125-06.

Квартира належала ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності (без виділу часток).

ОСОБА_9 був зареєстрованим та проживав у спірній квартирі, що підтверджується відомостями про реєстрацію його місця проживання згідно даних паспорта громадянина України.

Спірна квартира АДРЕСА_3 являє собою приватизовану трикімнатну квартиру, яка складається із : коридору 1 площею 10,7 кв.м.; житлової кімнати 2 площею 19,1 кв.м.; кухні 3 площею 8,8 кв.м.; житлової кімнати 4 площею 10,1 кв.м.; ванної 5 площею 2,5 кв.м.; туалету 6 площею 1,0 кв.м.; житлової кімнати 7 площею 11,2 кв.м.; лоджії І площею 2,4 кв.м.; балкону II площею 0,9 кв.м. Житлова площа квартири 40,4 кв.м., загальна площа - 66,7 кв.м.

12 січня 2008 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_7 помер 03 березня 2008 року, що також підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 вересня 2008 року було визначено розмір часток на праві спільної сумісної власності в квартирі АДРЕСА_11, зокрема, за померлим 03 березня 2008 року ОСОБА_7 визначено 1/3 частину квартири, за померлим 12 січня 2008 року ОСОБА_9 визначено 1/3 частину квартири та за ОСОБА_6 визначено 1/3 частину квартири. Право спільної сумісної власності було припинено. Рішення суду набрало законної сили.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Вказана частка у нерухомому майні була успадкована у рівних частках (по 1/9 частці кожним із спадкоємців першої черги), а саме батьками спадкодавця: ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також донькою спадкодавця - ОСОБА_5.

Враховуючи, що батьки спадкодавця ОСОБА_9, а також його донька ОСОБА_5, на час відкриття спадщини проживали в спірній квартирі разом з померлим спадкодавцем ОСОБА_9, то вони у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявили про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_7, померлого 03 березня 2008 року, відкрилася спадщина на належне йому майно. Зокрема, належну ОСОБА_7 1/3 частку приватизованої квартири отримала у спадок в порядку спадкування за заповітом його донька ОСОБА_10. 09.07.2015 року ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на вказану частку у майні.

Право власності на іншу 1/9 частку квартири після смерті батька ОСОБА_4 не набула.

15 травня 2015 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

30 березня 2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, яким на випадок своє смерті зробила розпорядження, за умовами якого усе належне їй майно заповіла ОСОБА_3, зокрема належну їй частину квартири АДРЕСА_3.

26 травня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6.

До нотаріальної контори також звернулася із заявою про прийняття спадщини на обовязкову частку у спадщині відповідачка ОСОБА_5, а також звернулася і спадкоємиця за заповітом ОСОБА_4.

Проте, сторонам не були видані свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.1220 ЦК України).

Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач має право на призначення спадкоємців, а у відповідності до ст. 1236 ЦК України передбачається право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом.

Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги сторін є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вищевикладені обставини безспірно встановлені судом та підтверджуються поясненнями сторін і їхніх представників, матеріалами спадкових справ, а також наданими суду письмовими доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісну позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 10/27 частин квартири АДРЕСА_12 в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6, померлої 15 травня 2015 року.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_12 в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_9, померлого 12 січня 2008 року.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_12 в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_7, померлого 03 березня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук