Справа № 367/1947/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2016 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О. В. , розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського МУЮ у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області подано вищевказану заяву,в якій заявник просить встановити юридичний факт, що національність ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Самійлове, Донецької області,- німець; встановити юридичний факт, що національність ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Донецьк, Донецької області - німка.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Ч.1 ст.256 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, згідно зі ст.234, ч.2 ст.256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Згідно із ст.300 Глави 20 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності. У Главі 20 визначені загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи, види прав зазначені у ст.270 ЦК, у якій відтворені права закріплені Конституцією України.

Разом з тим, виходячи зі змісту Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а, отже, вказаний факт безпосередньо не породжує згідно з законом юридичних наслідків і може бути встановлений в судовому порядку.

Так, відповідно до п.1 постанови №5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявники і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року було затверджено Положення про паспорт громадянина України, свідоцтво про народження та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, якими не передбачено зазначення національності громадян у вказаних документах.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року №24 «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Згідно ч.1 ст.22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесення змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до п.п.1.1 Розділу 1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану їх поновлення та анулювання», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2011 року №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану , які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

На підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Тобто факт належності до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст.256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, які встановлюються в судовому порядку, а саме тих фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, заявник не має можливості в позасудовому порядку одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення і чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Вказана позиція також викладена в узагальненні Верховного суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, в п.п. 11 п.4 якого зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

За таких обставин у відкриті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського МУЮ у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 256 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського МУЮ у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз'яснити заявнику право звернутися до суду за захистом свого спадкового права в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів після отримання копії ухвали.

Суддя: О. В. Пархоменко