Справа № 266/2091/16-ц
Провадження№ 2/266/717/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.07.2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Сараєва І.А.,

за участю секретаря Сологуб Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.08.2000 року та свідоцтва на право про спадщину за законом від 21.01.2011 року. В квартирі зареєстровані вона та відповідач ОСОБА_2, її колишній зять, однак він фактично за спірною адресою не мешкає з листопада 2014 року, речей своїх не має в квартирі, витрат по сплаті комунальних послуг не несе. Відповідач розірвав шлюб з її донькою та виїхав на постійне місце мешкання до Росії, але місце його знаходження їй невідомо. Крім того зазначила, що вона є пенсіонеркою, а тому має невеликий дохід, у зв'язку з чим їй складно сплачувати комунальні послуги, оскільки за даною адресою зареєстрований відповідач. У зв'язку з чим, відповідач утворює перешкоди в реалізації її права власника, чим порушує її права та інтереси, а тому позивачка вимушена звернутися до суду і просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення рішення заочно не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явився, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивачки, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 02.08.2000 року та свідоцтва на право про спадщину за законом від 21.01.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори, позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідач ОСОБА_2 під час володіння даною квартирою позивачкою з 14.11.2014 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується особовим рахунком НОМЕР_2 (а.с. 6).

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується довідкою КСН «Черьомушки» № 182 від 08.07.2015р., з якого слід, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, є колишнім зятем позивачки, а місце його мешкання не відомо, про що свідчать сусіди (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Тобто судом встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі за згодою позивачки, але без поважних причин там не проживає більше року.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, або заперечень. Враховуючи наведене, суд вважає, що докази, на які посилався позивач у позові, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 16, 319, 321 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 Донецької області.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана відповідачем до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення за відсутності сторони -в той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя Сараєв І. А.