АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2024/2-2374/11 Головуючий І інстанції Вікторов В.В.
Провадження: 22-ц/790/702/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання приватної власності, -

встановила:

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27.08.1962 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 у відділі РАЦС м. Кемерово в Росії. У них народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З початку 80-х років 20-го століття він разом із сином мешкав в кімнаті № 99 гуртожитку по вул. Грозненській, 56 у м. Харкові. В 1983 році йому була присуджена Державна премія Української PCP в галузі науки і техніки, що підтверджується випискою з постанови ЦК Компартії України і Ради Міністрів Української PCP від 13.12.1983 року та дипломом лауреата. За отримані від премії кошти, він вирішив придбати житло. Будинок №10 по вул. Слав'янській у м.Харкові почав будуватися ще наприкінці 80-х років 20- століття та у зв'язку із кризою 90 років будівництво призупинилось. І тільки у грудні 1996 року він зміг укласти договір пайової участі в житловому будівництві в м. Харкові на квартиру АДРЕСА_1 та 13.01.1997 року він сплатив кошти за дану квартиру. Факт сплати підтверджується квитанцією. Таким чином, вказану квартиру він придбав за власні кошти, отримані як лауреатом державної премії.

Просив визнати за ним особисто право власності на квартиру № 48 в житловому будинку № 10 по вул. Слав'янська у м. Харкові, загальною площею 88,9 кв. м. та житловою площею 61.8 кв.м.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06.12.2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 48 в житловому будинку № 10 по вул. Слав'янська у м. Харкові, загальною площею 88,9 кв. м. та житловою площею 61.8 кв.м.

Позивач подарував 08.08.2012 р. квартиру своїй рідній сестрі - ОСОБА_4, яка на теперішній час є власником квартири.

30.11.2015 року позивач ОСОБА_2 помер.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 07.12.2015 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено наступне. Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що спірна квартира була придбана за особисті кошти отримані ОСОБА_2 у вигляді премії. Премія була нарахована в рублях, які в подальшому були знецінені. За спірну квартиру кошти були внесені в 1997 році в валюті гривня, а не рублі. Вважає, що кошти внесені за оплату спірної квартири були їх спільною власністю, і квартира АДРЕСА_2 також є їх спільною власністю. Доказів, які підтверджують факт придбання квартири за особисті кошти позивача матеріали справи не містять, однак суд першої інстанції не прийняв даний факт до уваги.

Апеляційним судом Харківської області після померлого 30.11.2015 року ОСОБА_2 до участі у справі залучені правонаступники: ОСОБА_4 - сестра, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_5 - племінниця.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.303 ЦК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався вимогами ст.57 СК України та вважав, що ОСОБА_2 доведено факт придбання спірної квартири за особисті власні кошти, отриманні ним внаслідок присудження Державної премії Української PCP в галузі науки і техніки.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, вимогам закону та доказам, дослідженим судом з додержанням вимог цивільно процесуального закону.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1962 року. Від спільного життя у них 17.08.1962 р. народився син ОСОБА_3

У 1983 році позивачу була присуджена Державна премія РСР в галузі науки та техніки, що підтверджується дипломом лауреата та постановою центрального комітету компартії України і ради Міністрів Української РСР від 13.12.1983 року ( а.с.4).

20 грудня 1996 року ОСОБА_2 уклав договір часткової участі в житловому будівництві на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 6-7)

13.07.1997 р. за спірну квартиру позивач сплатив грошові кошти в розмірі 22 621, 50 грн., що підтверджується квитанцією про сплату коштів ним особисто ( а.с.5).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила те, що ОСОБА_2 було отримано Державну премію Української PCP в галузі науки і техніки. Однак пояснила, що гроші отриманні ОСОБА_2 від премії були нараховані в рублях, які в подальшому були знецінені, розмір премії був значно меншій вартості спірної квартири.

Проте, ці пояснення судова колегія вважає безпідставними, оскільки на їх підтвердження доказів не надано.

Відповідно виписки з постанови ЦК Компартії України і Ради Міністрів Української РСР від 13.12.1983 року та диплома лауреата, ОСОБА_2 у 1983 році отримав Державну премію Української PCP в галузі науки і техніки.

Згідно квитанції № 5 від 13.01.1997 року ОСОБА_2 були внесені кошти за придбання квартири АДРЕСА_4 в розмірі 22 621,50 грн..

Відповідно акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_5 від 06.05.1997 року відділ по обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому передав , а ОСОБА_2 прийняв у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 (а.с. 8).

Таким чином, з наведених доказів вбачається, що квартира позивачем була куплена за його особисті кошти.

За життя позивач подарував 08.08.2012 р. квартиру своїй рідній сестрі - ОСОБА_4, яка на теперішній час є власником квартири.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 пояснила, що якби їй після смерті ОСОБА_2 було передано майно, яке знаходиться у спірній квартирі, вона б не оскаржувала рішення районного суду. Не заперечувала, що в останні роки життя чоловік в її присутності звертався до своєї сестри ОСОБА_6 як до власника квартири. Вона з 16.01.1986 року зареєстрована та постійно проживає в м. Києві. Вказане свідчить про те, що апелянт за життя ОСОБА_2 знала, що спірна квартира була куплена за особисті кошти позивача та була ним подарована своїй сестрі ОСОБА_4 Також апелянт пояснила, що забезпечена жилою площею в м. Києві, ніколи у спірній квартирі не була зареєстрованою.

З ордера на спірну квартиру видно, що квартира була куплена для проживання двох осіб позивача та його сина ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так як була придбана за спільні кошти подружжя відповідними доказами не підтверджені.

Згідно положень ст.ст. 57, 58 СК України не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідач ніяких доказів на підтвердження сприяння позивачу в отриманні премії не надала.

Апелянтом відповідно до вимог ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира набута сторонами хоча і час шлюбу, але за кошти, які належали подружжю, і належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Тому судова колегія, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира придбана позивачем ОСОБА_2 під час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Тому вона не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.

Також судова колегія враховує, що з 08.08.2012 року власником квартири є рідна сестра позивача ОСОБА_4 і на протязі більш трьох років відповідач не зверталась з вимогами про визнання незаконним договору дарування.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді