Справа № 639/4816/16-ц
Провадження №2/639/1706/16
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (і в інтересах недієздатного ОСОБА_2) до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ((і в інтересах недієздатного ОСОБА_2) 15 червня 2016 року звернулася до суду з позовом, у якому просить ухвалити рішення про визнання за нею і ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 6 по пров. Югорському в м. Харкові у порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3, померлого 08.09.2001 року, та матері, ОСОБА_4, померлої 04.11.2010 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, уроджена «Мала», 20.12.1975 року вийшла заміж за ОСОБА_5, після чого змінила дівоче прізвище. Молодший брат позивача, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок тяжкого стійкого хронічного психічного захворювання з 1981 року э інвалідом з дитинства другої групи безстроково. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.11.2014 року ОСОБА_2 визнаний недієздатним. Його опікуном і опікуном його майна суд призначив ОСОБА_1 Батьками позивача і ОСОБА_2 у свідоцтвах про народження зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як з 12.08.1954 року перебували у шлюбі. 21.04.1959 року батьки на імя ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності отримали земельну ділянку за адресою м. Харків, пров. Заводський, (натепер «пров. Югорський»), 6. Цей договір було посвідчено державним нотаріусом ХДНК № 9, 10.08.1959 року він був зареєстрований у ОСОБА_6 РЖУ м. Харкова, але у КП «ХМБТІ» батьки його не зареєстрували. Будинок з надвірними будівлями є спільним подружнім майном батьків, і кожен з них був власником 1/2 частини цього будинку. 08.09.2001 року ОСОБА_3 помер 08.09.2001 року, а ОСОБА_4 - 04.11.2010 року.

Зі смертю батька відкрилася спадщина - 1/2 частина будинку, заповіту батько не залишив. Його спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках з'явилися дружина спадкодавця і його діти, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 На час відкриття спадщини ОСОБА_4 і ОСОБА_2, були зареєстровані і фактично проживали у спірному будинку за однією адресою зі спадкодавцем. ОСОБА_1 спадщину після смерті батька прийняла фактично шляхом вступу до управління спадковим майном і отримала на память про батька частину його речей. Крім того, на час смерті батька мати позивача була інвалідом другої групи, нічого не чула, страждала хронічним серцевим захворюванням. Брат позивача був інвалідом другої групи дитинства, і разом з матірю вони гостро потребували постійної сторонньої допомоги, яку надавала їм саме позивач. Вона готувала їжу, вбирала, прала, носила воду, купувала вугілля, дрова, продукти харчування, обробляла земельну ділянку і слідкувала за технічним станом будинку. З часу відкриття спадщини після смерті батька його дружині стало належати 2/3 частини будинку, а дітям спадкодавця по 1/6 частині кожному. Після смерті матері, яка також не залишила заповіту, відкрилася спадщина - 2/3 частини будинку. ЇЇ спадкоємцями за законом першої черги у рівних частках стали діти померлої, які прийняли спадщину: ОСОБА_2 на час її відкриття продовжував проживати за тією ж адресою, що і спадкодавець, а ОСОБА_1 своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 239/2011. З часу відкриття спадщини після смерті матері позивачці з братом стало належати 2/3 частини будинку. 18.03.2016 року позивач звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявою про видачу їй з братом свідоцтв про право на спадщину за законом на будинок, який лишився після смерті батьків, але отримала відмову з приводу відсутності відомостей щодо державної реєстрації спірного нерухомого майна.

Представник позивача ОСОБА_7, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 05.05.2016 року, Витягу з договору № 143 від 05.05.2016 року про надання правової допомоги надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала заяву від 15.06.2016 року про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про місце і час розгляду справи неодноразово сповіщався належним чином, про свідчать зворотні поштові повідомлення. Відомості про причини неявки представника відповідача до суду не надходили, тому за клопотанням представника позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи і додатково отримані докази заявлених вимог, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і необхідність його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо.

Так, судом на підставі паспорту громадянина України ММ 084103, виданого позивачеві 25.01.1999 року, встановлено, що ОСОБА_1 (уроджена «Мала») Л.О, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Харкова, з 28.08.1984 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 «а» кв. 5 (а.с. 7).

У свідоцтві про народження позивача, виданому 18.06.1971 року ОСОБА_6 районним ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 562, її батьками зазначені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 12).

20.12.1975 року ОСОБА_8 вийшла заміж за ОСОБА_5 і змінила дівоче прізвище, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим у ОСОБА_9 «Жовтневий» м. Харкова на підставі актового запису № 3338 (а.с. 13).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, з 04.02.2015 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 «а» кв. 5 (а.с. 10). Це вбачається з паспорту громадянина України на імя ОСОБА_2 МН 509222, виданого 3010.2002 року (а.с. 10).

ОСОБА_2 внаслідок тяжкого стійкого хронічного психічного захворювання олігофренії у степені імбецильності, є інвалідом з дитинства другої групи безстроково, що доведено довідкою МСЕК (а.с. 15) та пенсійним посвідченням на його імя за № НОМЕР_1 (а.с. 56). На підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.11.2014 року (справа № 639/5828/14-ц), яке знаходиться на а.с. 16-18, судом встановлено, що ОСОБА_2 визнаний недієздатним, його опікуном і опікуном його майна суд призначив ОСОБА_1

Зі свідоцтва про одруження, виданого ОСОБА_6 відділом ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 644, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 12.08.1954 року перебували у шлюбі (а.с. 19).

У період шлюбу, а саме 21.04.1959 року, вони на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти включно (рішення № 18-117 виконавчого комітету ОСОБА_6 депутатів трудящих) отримали земельну ділянку, загальною площею 590 кв. м., за адресою м. Харків, пров. Заводський, 6 (натепер «пров. Югорський, 6») з правом забудови на цій ділянці до 01.08.1961 року трикімнатного житлового будинку з кухнею, сараєм і деревяним забором, висотою 1,5 кв. м., житловою площею 36 кв. м. Цей договір було оформлено на імя ОСОБА_3 і посвідчено державним нотаріусом Девятої Харківської нотаріальної контори ОСОБА_10 за реєстровим № 2-5919. 10.08.1959 року договір був зареєстрований у ОСОБА_6 РЖУ м. Харкова, але даних про його державну реєстрацію у КП «ХМБТІ» немає (а.с. 20-23).

Таким чином, спірний житловий будинок з надвірними будівлями являвся спільним подружнім майном наших батьків, і кожен з них був власником 1/2 частини цього будинку.

Про відсутність державної реєстрації будинку по пров. Югорському, 6 (колишній «пров. Заводський, 6») в м. Харкові, розташованому на земельній ділянці, площею 624 кв. м., зазначено у довідки КП «ХМБТІ» від 18.12.2015 року за вих. № 1102341 (а.с. 26). З цієї довідки, а також технічного паспорту КП «ХМБТІ» від 10.12.2015 року вбачається, що за цією адресою розташований будинок літ. «А-1» з прибудовою «а» і тамбуром «а1» та надвірні будівлі: навіс літ. «Б», сараї літ. «В», «Д», «Е», «Ж», літня кухня літ. «Г» та огорожа № 1, 2 (а.с. 27-32).

ОСОБА_3 помер 08.09.2001, що доведено відповідним свідоцтвом Харківського міського відділу РАЦС на підставі актового запису № 7592 (а.с. 33), а 04.11.2010 року померла ОСОБА_4, що вбачається з відповідного свідоцтва відділу РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 15496 від 08.11.2010 року (а.с. 34).

Часом відкриття спадщини згідно ст. 525 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений у статті 21 Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідомо місце знаходження майна або його основної частини.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 524 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом та за заповітом.

Спадкування за законом має місце, коли і якщо воно не змінено заповітом.

Зі смертю ОСОБА_3 відкрилася спадщина - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями № 6, розташованого по пров. Югорському в м. Харкові. Заповіту ОСОБА_3 не залишив, що доведено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44706925 від 09.08.2016 року.

Спадкоємцями померлого за законом першої черги у рівних частках у відповідності з положеннями ст. 529 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року) явилися дружина спадкодавця і його діти, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року) передбачено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги являються у рівних частках діти (у тому числі всиновлені), подружжя і батьки (усиновителі) померлого.

На час відкриття спадщини дружина спадкодавця, ОСОБА_4, та його син, ОСОБА_2, були зареєстровані і фактично проживали у спірному будинку за однією адресою зі спадкодавцем. Це доведено даними будинкової книги (а.с. 36-43).

Дочка спадкодавця, ОСОБА_1, спадщину після смерті батька прийняла фактично шляхом вступу до управління спадковим майном у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української ССР: приймала участь у похованні батька, особисто готувала їжу, купувала спиртні напої і продукти харчування, одразу після похорон отримала на память про батька частину його речей (телевізор, холодильник, сімейні фотокартки, медаль «Ветеран Праці», ознаку «Почесний Машинобудівник», іменний наручний годинник).

На доказ вищезазначеного суд за клопотанням представника позивача оглянув сімейні фотокартки, медаль «Ветеран Праці», ознаку «Почесний Машинобудівник», іменний наручний годинник, якими за життя нагороджувався ОСОБА_3

Крім того, матеріалами справи доведено, що на час смерті ОСОБА_3 його дружина була інвалідом другої групи, не чула, страждала хронічним серцевим захворюванням. ОСОБА_2 був інвалідом другої групи дитинства, і разом з матірю вони потребували постійної сторонньої допомоги, яку надавала їм саме позивач. Після смерті батька вона обслуговувала своїх матір і брата за місцем їхнього проживання у спадковому будинку, готувала, вбирала, прала, купувала вугілля, дрова, продукти харчування, обробляла земельну ділянку і підтримувала технічний стан будинку.

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_3 кожен з його спадкоємців спадщину прийняв згідно вимог ст.ст. 548 та 549 ЦК Української ССР (у редакції 1963 року). ОСОБА_4 стало належати 2/3 (1/2+1/6) частини будинку, дітям спадкодавця по 1/6 частині будинку кожному.

Статтею 548 ЦК Української ССР (у редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням.

Прийнята спадщина визнається такою, що належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Після смерті 04.11.2010 року ОСОБА_4 відкрилася спадщина - 2/3 частини спірного будинку. Заповіту вона не залишила, що зясовано на підставі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 44707236 від 09.08.2016 року.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, про що передбачено ст. 1217 ЦК України. У випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу, про що зазначено у ч. 2 ст. 1223 ЦК України.

Спадкоємцями померлої за законом першої черги у рівних частках у відповідності з положеннями ст. 1261 ЦК України з'явилися її діти, ОСОБА_1 та малий Є.О.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив спадкодавця, і батьки.

Частинами 1 та 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

До того ж суд виходить з положень частин 3 та 4 цієї статті ЦК України, де йдеться про те, що спадкоємець, який постійно мешкає разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від спадщини.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 Кодексу.

Судом на підставі інформації з будинкової книги зясовано, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 був зареєстрований і фактично мешкав у спірному будинку за однією адресою зі спадкодавцем, а тому прийняв спадщину згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Також судом встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 являвся недієздатною особою.

На підставі інформації ХДНК № 5 від 02.08.2016 року за № 2197/01-16, яка надійшла до суду, встановлено, що позивач від прийняття спадщини ані особисто, ані в інтересах ОСОБА_2 не відмовлялася.

ОСОБА_1 спадщину після смерті матері прийняла у відповідності зі ст.ст. 1269-1270 ЦК України. Вона своєчасно у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 12.04.2011 року, звернулася до ХДНК № 5 із заявою № 666 про прийняття спадщини, після чого була заведена спадкова справа № 239/2011. Це доведено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 266664 від 12.04.20111 року (а.с. 35).

Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті матері, ОСОБА_4, її діти прийняли, і кожен з них успадкував по 1/3 (2/3:2) частині будинку № 6 по пров. Югорському в м. Харкові.

Як вбачається з Постанови за вх. № 690/02-31 від 18.03.2016 року ХДНК № 5 (а.с. 44), позивачу, яка діяла від свого імені та від імені недієздатного ОСОБА_2, звернувшись із заявою за вх. 423/02-14, було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Відмовляючи у здійсненні нотаріальної дії, державний нотаріус ХДНК № 5 ОСОБА_11 послалася на Витяги з електронних реєстрів про відсутність відомостей щодо реєстрації нерухомого майна та копію довідки КП «ХМБТІ» за № 1102341 від 18.10.2015 року.

У п. 3.1 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Цивільний кодекс України повязує момент виникнення права власності з моментом державної реєстрації такого права у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інших речових прав на нерухомі речі, обмеження цих прав, їхнє виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Крім того, при розгляді справи суд виходить з положень абзацу 3 п. 1 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Пунктом 3.3 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 11, 39, 45-46, 60, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 524-527, 529, 548-549 ЦК Української РСР (у редакції 1963 року), ст.ст. 182, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1299 ЦК України, п. 1, 3, 20 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 1, 3.1, 3.3 Розяснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (і в інтересах недієздатного ОСОБА_2) до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (до шлюбу «Малою») ОСОБА_12 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 6, розташованого в м. Харкові по провулку Югорському після смерті батька, ОСОБА_3, померлого 08.09.2001 року.

Визнати за недієздатним ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 6, розташованого в м. Харкові по провулку Югорському після смерті батька, ОСОБА_3, померлого 08.09.2001 року.

Визнати за ОСОБА_1 (до шлюбу «Малою») ОСОБА_12 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 6, розташованого в м. Харкові по провулку Югорському після смерті матері, ОСОБА_4, померлої 04.11.2010 року.

Визнати за недієздатним ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 6, розташованого в м. Харкові по провулку Югорському після смерті

матері, ОСОБА_4, померлої 04.11.2010 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, - у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович