Справа № 346/3735/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1023/2016
Головуючий у 1 інстанції Пятковський В.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Горблянського Я.Д.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Останнім рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що висновок суду про сплив позовної давності є неправильним, суперечить матеріалам справи і вимогам закону. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, який є обовязковим для суду при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Так, судом вірно встановлено, що останній черговий платіж за кредитним договором позичальник здійснила 2 серпня 2012 року, відповідно наступний черговий платіж повинен був бути проведений нею 2 вересня 2012 року. Оскільки в подальшому кошти нею не сплачувалися, то саме з цієї дати позивач довідався про порушення свого права. А отже, з 2 вересня 2012 року має відраховуватись перебіг позовної давності. З позовною заявою про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 5 серпня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнути судові витрати у справі.

В засідання апеляційного суду представник апелянта та ОСОБА_2 не зявились будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Представник апелянта подала заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи письмові документи на підтвердження позовних вимог та доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи 18 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості (а.с.8,9). Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки.

Вказаний договір укладено у формі заяви. Відповідно до змісту заяви відповідач ознайомилась і погодилась з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку.

Відтак, згідно положення статті 634 ЦК України вказаний договір є договором приєднання.

На виконання умов договору позичальнику 18 березня 2011 року видано картку «Універсальна» № 312994.

Встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобовязання, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року допустила заборгованість в загальному розмірі 3 003,02 грн. Вказана сума складається, зокрема, із: 110,50 грн - заборгованість за кредитом,; 673,33 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 600,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 119,19 грн - штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.6-7).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того,що останній платіж відповідач здійснила 2 серпня 2012 року. Разом з тим, банк звернувся до суду з даним позовом 12 серпня 2015 року, тобто з пропуском загальної позовної давності. Будь-яких доказів на підтвердження поважності пропуску цього строку позивач суду не представив, натомість відповідач подала заяву про застосування наслідків її спливу. А тому саме з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, №6-61 від 18 червня 2014 року, №6-95 від 17 вересня 2014 року, № 6-127 від 22 жовтня 2014 року та № 6-167 від 12 листопада 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» сторони обумовили, що розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Термін внесених щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.9).

Згідно п.1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий термін (а.с.21).

Відповідно до п.2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12. Правил користування платіжною карткою картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно. Забороняється використання картки (її реквізитів) з вичерпаним терміном дії. Банк не відповідає за несвоєчасне отримання власником картки, випущеної на новий термін дії. По закінченню терміну дії відповідна картка продовжується на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), за зверненням клієнта в банк, згідно з чинними тарифами.

Зясовано, що строк дії картки закінчився 18 березня 2012 року. Нової платіжної картки та інших грошових коштів по даному договору банк боржнику не видавав. Відповідно, цей договір не пролонговувався.

Не спростовують цієї обставини надані представником апелянта в засідання апеляційного суду письмові документи, в тому числі заява позичальника від 18 березня 2011 року №IFXRFF10381050. З їх змісту вбачається, що вони стосуються іншого кредитного договору «Розстрочка» та жодним чином не підтверджують використання позивачем картки поза строком дії чи виготовлення нової картки по кредитному договору, що є предметом спору в даній справі.

Відтак, з огляду на зазначені правові норми, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою право пред'явлення вимоги щодо повернення кредиту в повному обсязі виникло у позивача з дня останнього місяця, визначеного на платіжній картці, тобто з 18 березня 2012 року.

Отже, зі спливом останнього дня місяця дії картки, а саме з 18 березня 2012 року розпочинається перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі.

Водночас, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором відповідачем здійснено останній платіж 2 серпня 2012 року у сумі 200,00 грн (а.с.6-7).

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За таких обставин враховуючи переривання позовної давності, перебіг її заново розпочався з наступного дня після сплати частини заборгованості, тобто з 3 серпня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 12 серпня 2015 року.

Про застосування наслідків спливу позовної давності відповідачем заявлено в суді першої інстанції (а.с. 89).

З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до переконання, що з врахуванням наведених обставин місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову банку за спливом загальної та спеціальної позовної давності.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_3