Справа № 161/601/16-ц Провадження № 22-ц/773/1859/16 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 54 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

пр-ка позивача ОСОБА_2,

пр-ка відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 і відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

20 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеними позовом, який мотивує тим, що з 06 вересня 1996 року її було прийнято на роботу до відповідача, де вона працювала на посадах контролера служби обліку газу, диспетчера автомобільного транспорту, а з 26 лютого 2007 року на посаді інженера з підготовки кадрів відділу кадрів.

Наказом № 419-к від 23.12.2015 року її звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників.

Дане звільнення вважає незаконним, оскільки у відповідача не було змін в організації виробництва і праці, які б викликали скорочення чисельності або штату працівників, так як під час вивільнення працівників здійснювався прийом на роботу нових. При звільненні їй не пропонувалося переведення на іншу роботу або посаду, хоча такі посади були.

Крім того, її належним чином не попередили про наступне вивільнення, не було запропоновано іншої роботи, не врахованого її переважного права на залишення на роботі (більш висока кваліфікація, тривалий трудовий стаж у відповідача).

Враховуючи наведене, просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача 21593 грн. 17 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі (т.1 а.с.236-237).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 червня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера з підготовки кадрів у ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» з 23 грудня 2015 року.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 4550,96 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп..

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, стягнувши на її користь не стягнутих 4013,30 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», посилаючись на допущене судом неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи обох апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку підлягає зміні з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 06.09.1996 року була прийнята на роботу до відповідача і з 26.02.2007 року займала посаду інспектора з підготовки кадрів у відділі кадрів. Наказом № 419-к від 23.12.2015 року ОСОБА_1 звільнено з 23.12.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скорочення штату працівників (а.с.6-8, 26).

Скорочення чисельності або штату працівників у відповідача підтверджується відповідними наказами: № 216 від 07.10.2015 року «Про зміни в організації виробництва і праці у ПАТ «Волиньгаз», № 269 від 03.12.2015 року «Про скорочення чисельності та штату ПАТ «Волиньгаз», які ніким не оспорені та не скасовані (а.с.37-40).

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що за період з 07.10.2015 року і по 23.12.2016 року у відповідача відбувалися переміщення працівників із однієї на іншу посаду, але жодного разу позивачу не пропонувалося переміщення на будь-яку іншу посаду.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Покликання представника відповідача, що роботодавець належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, запропонувавши позивачу в день звільнення тимчасово вільну посаду контролера газового господарства, від якої остання відмовилася не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем взагалі не дотримано вимог ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, яка вимагає пропонувати працівникові іншу роботу одночасно з попередженням про звільнення та не пізніше ніж за два місяці.

Про скорочення посади позивача відповідачем встановлено лише наказом № 269 від 03.12.2015 року «Про скорочення чисельності та штату ПАТ «Волиньгаз», оскільки лише цим наказом посада інженера з підготовки кадрів відділу кадрів включена у перелік посад, які будуть скорочуватися (а.с.38).

Судом встановлено, що до 03.12.2015 року позивачу не було запропоновано переміщення на будь-яку іншу посаду, хоча такі переміщення мали місце, у тому числі і на посади, які могла займати позивач, чого не спростувала в суді апеляційної інстанції і представник відповідача. А з 03.12.2015 року позивачу взагалі не пропонувалася будь-яка інша робота.

Покликання представника відповідача на відсутність вакантних посад не заслуговують на увагу, оскільки закон зобовязує запропонувати працівникові не вакантну посаду, а іншу роботу, що не є тотожними поняттями.

Інша робота була наявна у відповідача, але не запропонована, хоча закон вимагає пропонувати всі наявні вільні посади, а це вже право позивача відмовитись від тих, які вона не зможе займати чи не буде бажати їх займати.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року (справа № 6-40цс15), яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

З урахуванням вимог ч.4 ст.10 ЦПК України апеляційним судом розяснено представнику відповідача право подати докази про виконання вимог п.2.1 наказу № 216 від 07.10.2015 року щодо персонального під розпис попередження всіх працівників підприємства про їх вивільнення у звязку із скороченням штату для спростування посилань позивача на те, що про наступне скорочення її ніхто за два місяці не повідомляв, а розписка і акт № 1 від 12.10.2015 року (а.с.42) складені для суду. Однак, представник відповідача відмовилася подавати такі докази.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач підлягає поновленню на роботі, оскільки відповідачем порушено вимоги ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України.

Судом встановлено, що у відділі кадрів була лише одна посада інженера з підготовки кадрів, яка підлягала вивільненню і цю посаду займала позивач, а тому у відповідача не було підстав враховувати переважне право позивача на залишення на роботі, у звязку із чим її покликання і на таке порушення не заслуговують на увагу.

У звязку із поновленням позивача на роботі, на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2015 року по 07.06.2016 року включно у розмірі 21592 грн. 04 коп. (113 днів х 191,08 грн. /середньоденний заробіток/) (т.1 а.с.78), без будь-яких відрахувань отриманої нею вихідної допомоги та допомоги по безробіттю, так як будь-яке зменшення середнього заробітку нормами трудового законодавства, зокрема і статтею 235 КЗпП України не передбачено. Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, то рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року в даній справі в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» на користь ОСОБА_1 21592 грн. 04 коп. (двадцять одну тисячу пятсот девяносто дві грн. 04 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2015 року по 07.06.2016 року включно.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді