Справа № 462/4901/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_3 12.09.2016 року звернулася з позовом в суд, в якому просить стягувати з відповідача, з яким перебуває у шлюбі, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50 % від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею і відповідачем не розірвано, однак він покинув сімю, коштів на утримання дітей не надає, витрати на їх забезпечення вона несе самостійно, а діти потребують значних матеріальних витрат на їх утримання. Відповідач працює у Франківському ВП ГУ НП у Львівській області, отримує сталий заробіток, тому взмозі сплачувати аліменти у заявленому розмірі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Крім цього, зазначив, що позивач отримує державну допомогу при народженні дітей і до досягнення дітьми трьохрічного віку, інших доходів не має, їй також допомагають батьки. Однак, загальні витрати на утримання дітей складають близько 21000 грн., тому батько зобовязаний матеріально допомагати в їх утриманні.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що ОСОБА_4 не заперечує сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/5 частки від його доходу, що відповідатиме його матеріальному стану. При цьому просить врахувати рівність батьків по утриманню дітей та законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також ту обставину, що відповідач має на утриманні батьків-пенсіонерів.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2006 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрі проживають разом з матірю, а батько проживає окремо від сімї з квітня 2016 року.

Також встановлено, що позивач перебуває в декретній відпустці, отримує державну допомогу при народженні дитини і до досягнення дитиною трьох річного віку, інших доходів не має, а відповідач працює у Франківському ВП ГУ НП у Львівській області і згідно довідки №497/75 від 25.10.2016 року загальна сума його доходу за період з 01.10.2016 року по 30.09.2016 року складає 50625 грн.

Крім цього, відповідач матеріально батькам пенсіонерам ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як встановлено, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що прожитковий мінімум з 01.12.2016 року на одну дитину віком до 6 років становить 1355 грн. Відтак, мінімальний розмір аліментів на одну дитину в Україні з грудня 2016 року для дитини віком до 6 роківскладає 406,50 грн.

Виходячи з наведеного, керуючись принципом розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до їх повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є обєктивнимз огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати, відповідатиме потребам дітей, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом 12.09.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із ОСОБА_4 слід стягнути 551,20 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за одинмісяць.

Керуючись ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, працюючого у Франківському відділі поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та зареєстрованого на ІНФОРМАЦІЯ_4 (гурт.) у м.Львові, аліменти на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2016 року до їхнього повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 551,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю