Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4650/16 Головуючий у 1 інстанції: Громов І.Б.
Є.У.№ 337/474/14-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 про розподіл майна,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 27.12.1969 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 17.12.2013 року шлюб було розірвано. За період шлюбу ними було придбано наступне майно: однокімнатна квартира що розташована: АДРЕСА_1, за договором купівлі-продажу № 1-876 від 22.04.1994 року, право власності на яку було оформлено за відповідачем. Ринковою вартістю 194215 грн., відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об'єкта нерухомості від 29.01.2014 р. виконаної ТОВ «ІГ Шеду», трикімнатна квартира що розташована: АДРЕСА_2, яка перебуває у спільній сумісній власності відповідача, позивача та їх спільного сина - ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 19970 від 07.05.2007 року. Ринковою вартістю частки відповідача (1/3) - 97524 грн., відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об'єкта нерухомості від 29.01.2014 р. виконаної ТОВ «ІГ Шеду», автомобіль Mitsubishi Lancer 2008 року випуску, НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, право власності на який оформлено за відповідачем відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 19.06.2008 року. Ринковою вартістю 87891 грн., відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 28.01.2014 р. виконаної ТОВ «ІГ Шеду».

На даний час між сторонами шлюб розірвано, відповідач не бажає добровільно в нотаріальній конторі розділити майно.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, розділити набуте ними майно та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, на 2/3 частини квартири №258, що розташована: АДРЕСА_2, та автомобіль, а з неї на користь позивача стягнути грошову компенсацію у розмірі 238577 гривень.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини квартири що розташована в АДРЕСА_2, 1/3 частини вказаної квартири залишити у власності ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer 2008 року випуску, НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 3654 гривні.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам.

Так, за ст. 3. ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення судового рішення спору між сторонами щодо розподілу спільного майна не існувало. Судом було встановлено та зазначено у судовому рішенні, що на час розгляду справи позивач отримала від відповідача грошову компенсацію за все спільне майно, яке було виділено їй.

Суд першої інстанції не з'ясував, які в такому разі існували перешкоди для вирішення питання про розподіл спільного майна в позасудовому порядку.

Натомість як вбачається з матеріалів, доданих до апеляційної скарги на час звернення позивача до суду та вирішення справи судом, існувала заборона відчуження майна, ухвалою Хортицького суду м. Запоріжжя від 11.8.2011 року було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6

Арешт на майно був накладений і постановою державного виконавця 8 березня 2014 року у зв'язку з знаходженням на виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_6 грошової суми.

Кредитор ОСОБА_6 - ОСОБА_8 до участі в справі не залучався.

Наразі виконавчий лист про стягнення грошової суми з ОСОБА_6 знаходиться на виконанні у ВДВС та правонаступником ОСОБА_8 є ОСОБА_3 І Й.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України, викладеними у постанові № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що рухоме та нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України) підлягає поділу між ними, але не звернув увагу, що майно підлягає розподілу в натурі (ч. 1 ст. 71 СК України). Оскільки між сторонами було досягнуто домовленості щодо розподілу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, суд дійшов висновку про можливість проведення розподілу такого майна відповідно до вимог ст. 372 ЦК України, без виділу часток у натурі та шляхом стягнення компенсації за рахунок вартості тієї частки, котра залишається у одного з подружжя.

Разом з тим, суд не врахував, що за положеннями ст. 71 СК присудження одному з подружжя грошової компенсації можливо лише у разі неподільності речі.

Також судом не враховано, що відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України присудження грошової компенсації одному із подружжя можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що позивачем не зроблено.

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів ані визначення вартості майна, ані отримання відповідачем компенсації.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує права кредитора та впливає на законні інтереси правонаступника первісного кредитора - ОСОБА_3, оскільки на час розгляду справи на майно було накладено арешт з метою звернення стягнення суми боргу з відповідача.

Відтак оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню. Вирішити питання про розподіл майна між подружжям в інший спосіб - шляхом розподілу його в натурі, судова колегія позбавлена можливості через відчуження цього майна на час розгляду справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про розподіл майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі по 2009 гр. 71 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: