АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Перепелюк І.Б.

секретар Окармус О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_4 Менахема Мендела Анатолійовича, до ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 березня 2016 року про забезпечення позову,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Позивачем подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно будинок №74 по вул. Б.Хмельницького в м. Чернівці, а також заборони в будь-який спосіб проводити роботи щодо ремонту будинку, його переобладнання, перебудови та заборони проводити будь-які роботи на земельній ділянці, яка призначення для обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 березня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження житлового будинку №74 по вул. Б.Хмельницького в м. Чернівці, який належить на праві власності ОСОБА_5, а також в будь-який спосіб проводити роботи щодо ремонту будинку, його переобладнання, перебудови, проводити будь-які роботи на земельній ділянці, яка призначення для обслуговування цього житлового

____________________________________________________________________

22ц-762 / 2016 р. Головуючий у 1 інстанції Смотрицький В.Г.

Категорія 51 доповідач Савчук М.В.

будинку.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_5, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить вищезазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в забезпеченні позову відмовити.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилається на відсутність доказів загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено судам, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами є спір щодо встановлення батьківства ОСОБА_7, який помер 06.12.2010 року, відносно малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом НАН 574610, виданого ОСОБА_5, згідно з яким обєктом спадкування є будинок №74 по вул. Б.Хмельницького в м. Чернівці.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просить суд визнати ОСОБА_7 батьком малолітніх дітей та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, тобто пред'явив до суду позов немайнового характеру, який відповідно до правил ст. 152 ЦПК України не підлягає забезпеченню шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, також не врахував те, що реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відсутня. Рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не потребує примусового виконання.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно. Незважаючи на це, суд, в порушення положень ст. 152 ЦПК України, з власної ініціативи обрав інший вид забезпечення позову.

Правилами ст. 152 ЦПК України не передбачене право суду самостійно обирати вид забезпечення позову.

Імперативне начало в діяльності суду презюмує, що недопустимо здійснювати ті процесуальні дії, про які учасники процесу не просили, якщо законом прямо не встановлено інше.

Тому при застосуванні заходів забезпечення позову в суду немає повноваження самостійно вибирати або змінювати вид таких заходів, він повинен або задовольнити те клопотання, що заявлене, або відмовити в його задоволенні.

Таким чином, колегія судів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому згідно пункту 2 статті 312 ЦПК України її слід скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_4 Менахема Мендела Анатолійовича, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок №74 по вул. Б.Хмельницького в м. Чернівці, а також заборони в будь-який спосіб проводити роботи щодо ремонту будинку, його переобладнання, перебудови та заборони проводити будь-які роботи на земельній ділянці, яка призначення для обслуговування житлового будинку відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: