Справа № 464/7238/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/5545/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді Цяцяк Р.П.. ОСОБА_2

секретар Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 липня 2016 року у справі за позовом у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 липня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3. Посилаючись на його незаконність, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

Скаргу мотивує тим, що позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі. Аналогічне положення міститься у ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, іпотеко держатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Така позиція підтримується практикою ВСУ у постанові від 11 грудня 2013 року у справі №6-124цс13.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України , не звернув уваги на вказані вище норми закону та обставини справи, не врахував, що банк має право в судовому порядку звернутися з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду, та що умовами договору іпотеки передбачено право банку набути право власності на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя. У звязку з чим прийшов до передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів знаходить підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення скарги.

Згідно ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст..212-214 ЦПК. Судом першої інстанції не встановлено правовідношення сторін та не застосовано закон, який їх регулює, що свідчить про порушення норм матеріального та процесуального права, які, відповідно до ч.1ст.309 ЦПК, є безумовними підставами для скасування рішення суду.

Крім того, рішення суду не обґрунтоване, оскільки не ґрунтується на доказах у справі та встановлених обставинах.

Зокрема, відповідно до укладеного 19.03.2008року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 кредитного договору, позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 60 000дол. США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 19.03.2008року по 18.03.2038року. з метою забезпечення виконання грошових зобов»язань ОСОБА_4 передав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012року ПАТ «Дельта Банк» придбав у ПАТ «Сведбанк» право вимоги за спірним договором.

Позичальник ОСОБА_4 умови договору належно не виконує, створив заборгованість у сумі 902 988,08грн., тому позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції не застосував норми, які регулюють спірні правовідносини. Зокрема, відповідно до ч.1ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яка є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко- держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного забов»язання.

Така позиція також відповідає роз»ясненням постанови Пленуму ВССУ від 30.03.012року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та правовій позиції Верховного Суду України від 11.12.2-13року справа №6-124цс13.

Відповідно до п.п.12.3.1.іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного забов»язання у порядку, встановленому ст..37 ЗУ «Про іпотеку».

Висновки суду першої інстанції про відсутність права позивача на звернення до суду за захистом порушеного права суперечить принципам і засадам цивільного судочинства, ст.124 Конституції України.

Таким чином, вимога позивача ґрунтується на законі та доказах у справі. Ухвалюючи нове рішення, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги як належно обґрунтовані, враховує правовідношення сторін та умови кредитного та іпотечного договорів, якими передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки чи на визнання за собою права власності на об»єкт іпотеки, відповідно до ст..16, 526, 572 ЦК України, ст..33, 37 Закону України «Про іпотеку».

Однак, враховуючи помилкову форму та вираз прохальної частини позовної заяви, колегія суддів вважає, що позов про визнання права власності на предмет іпотеки підлягає задоволенню, однак не у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки це різні порядки звернення стягнення на майно. Тому, з»ясувавши предмет позову та його кінцеву мету, колегія суддів позов задовольняє частково, визнає право власності за позивачем на іпотечне майно.

Керуючисть ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 задовольнити частково, в рахунок погашення заборгованості в сумі 902 988,08 грн. за кредитним договором № 1301/0308/71-027 від 19.03.2008року визнати за ОСОБА_5 Акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру №18 у будинку №42, що знаходиться за адресою м. Львів, вул.. Пасічна. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріусом ОСОБА_6 Львівського міського нотаріального округу 19.03.2008року, реєстраційний номер 2719223, предмет іпотеки має загальну площу 46,2 кв.м., житлову площу 29,0кв.м. і складається з двох кімнат та кухні, в придатному для житла стані.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді: