УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача у сфері фінансових послуг, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила в ході розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати п.1.1.2.1.11 Умов та правил надання банківських послуг публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») незаконним та таким, що порушують права споживача банківських послуг;

- стягнути з відповідача суму заборгованості за банківським вкладом у розмірі 39 215,75 доларів США та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона уклала з відповідачем договір строкового банківського вкладу, а після закінчення строку вкладу звернулася із заявою про повернення коштів з депозитного рахунку та нарахованих процентів, проте отримала відмову з мотивів наявності на іншому рахунку заборгованості в сумі 24 474 грн 41 коп., яка виникла в результаті проведення нею розрахунків національною валютою в іноземних магазинах/інтернеті, через що банк зазнав збитків на курсовій різниці.

Позивачка вважала, що п.1.1.2.1.11 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яким обов'язок сплатити курсову різницю покладено на клієнта, є несправедливим та таким, що суперечить нормам законодавства України і порушує її права.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на те, що банк прострочив виконання грошового зобов'язання, у зв'язку із чим сума вкладу має бути повернута з урахуванням процентів за користування грошовими коштами, 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України та пені відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зазначивши, що неправомірними діями банку їй завдано моральної шкоди, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму депозитного вкладу в розмірі 6 500,00 доларів США, відсотки за депозитом в сумі 257,07 доларів США, 3 % річних у сумі 88,68 доларів США, а всього 6 845,75 доларів США.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що 16 червня 2015 року за заявою позивача № 889305 спірний договір банківського вкладу було розірвано, а 03 липня 2015 року позивачем була подана заява про повернення коштів з депозитного рахунку, у задоволенні якої банком відмовлено у зв'язку з наявністю заборгованості за кредитом за картковим рахунком; при цьому врахувавши надані у цій справі довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 лютого 2016 року про відсутність заборгованості ОСОБА_4 перед банком станом на 05 лютого 2016 року (а. с. 131-133), суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач діяв на порушення умов депозитного вкладу та з порушенням законодавства про захист прав споживача при наданні фінансових послуг у банківській сфері, оскільки безпідставно відмовився повернути ОСОБА_4 депозит.

Крім того при стягненні відсотків за депозитом судами вмотивовано враховано вимоги п.28 договору банківського вкладу, відповідно до якого при поверненні вкладу без зниження процентної ставки сума вкладу повертається та в повному обсязі виплачуються проценти, нараховані відповідно до умов договору за фактичний строк користування вкладом, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності у наявних в матеріалах справи довідках банку ідентифікуючих ознак, які б свідчили про їх пряме відношення до укладеного між сторонами кредитного договору, спростовуються як матеріалами справи, так і самими вказаними вище довідками (а. с. 131-133), які були належним чином оцінені судами попередніх інстанцій.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович