АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика», заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк», Приватне підприємство «Будкомплектація - 97», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про заміну сторони виконавчого провадження, -

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика», поданою представником Самборською Ганною Миколаївною

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Компанія з управління активами «Практика», заінтересовані особи: ПАТ «Український Професійний Банк», ПП «Будкомплектація -97», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» через свого представника подало апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви, якою замінити сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Український Професійний Банк» на ТОВ «Компанія з управління активами «Практика». Вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування зазначено, що суд постановив оскаржувану ухвалу без повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, чим допустив порушення норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку відмовивши у заміні стягувача пославшись на нікчемність договорів щодо переходу прав вимоги по кредитному договору №764 від 26.11.2013 року укладеному Банком з ПП «Будкомплектація - 97» від ПАТ «УПБ» до ТОВ «ФК Аурум Фінанс» та нікчемності наступного відступлення права вимоги від ТОВ «ФК Аурум Фінанс» до ТОВ «КУА Практика».

Справа №755/20161/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10838/2016
Головуючий у суді першої інстанції : Н.О. Яровенко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Особи, які беруть участь у даній справи в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись у відповідності до вимог закону. Причини неявки вони суду не повідомили, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності та розглянула справу у порядку передбаченому ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у відповідності до вимог ст. 378 ЦПК України переходу прав вимоги до ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» не відбулося, внаслідок нікчемності правочинів, на які посилається заявник як підстави виникнення правонаступництва.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення третейського суду, яким стягнуто з ПП «Будкомплектація - 97», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ«Український професійний Банк» заборгованість в розмірі 2 108 053,09 грн. та витрати пов'язані з вирішенням спору Третейським судом у сумі 21 480,54 грн.

На виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року видано виконавчі листи № 755/20161/14-ц від 08.10.2014 року.

28 травня 2015 року між ПАТ «Український професійний Банк» та ТОВ «ФК «Аурум Фінанс» було укладено Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору № 764 від 26 листопада 2013 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Аурум Фінанс» отримало право вимоги до ПП «Будкомплектація - 97», ОСОБА_2 та ОСОБА_3

02 липня 2015 року ТОВ «ФК Аурум Фінанс» відступило своє право вимоги до ПП «Будкомплектація - 97», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Практика», що діє за рахунок ПНВІФ ЗТ «Київщина 2».

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання його недійсним судом не вимагається.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України, за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Так, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд першої інстанції вірно встановив, що перехід прав до ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» не відбувся внаслідок нікчемності правочинів укладених ПАТ «Український професійний Банк» як неплатоспроможним банком, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 квітня 2015 року постановою НБУ № 2893/БТ у ПАТ «УПБ» було запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку та призначено куратора НБУ, а також установлено ряд обмежень у здійсненні Банком операцій, однією з яких була заборона передавати в забезпечення третім особам майно та активи (що відбулось при укладені вищезазначених договорів).

Також вбачається, що 28 травня 2015 року правлінням Національного банку України було прийнято Постанову № 348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний Банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ».

Разом з тим, з метою усунення порушень (нікчемного правочину) - Договору про відступлення прав вимоги від 28 травня 2015 року, ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» було направлено повідомлення з вимогою повернути оригінали документів, що були отримані внаслідок укладення зазначеного правочину.

Проте ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» дану вимогу проігноровано та 02 липня 2015 року ТОВ «ФК АУРУМФІНАНС» та ТОВ «Компанія з управління активами «Практика», що діє за рахунок ПНВІФ ЗТ «Київщина 2» уклали Договір про відступлення права вимоги по кредитному договору № 764 від 26 листопада 2013 року.

З наведеного вбачається, що положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають підстави нікчемності правочину неплатоспроможного Банку. В даній справі ПАТ «УПБ» віднесений до категорії неплатоспроможних з 28.05.2015 року (30.04.2015 року постановою НБУ № 2893/БТ у ПАТ «УПБ» було запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку та установлено ряд обмежень у здійсненні Банком операцій, однією з яких була заборона передавати в забезпечення третім особам майно та активи), тоді як договір, що є предметом спору був укладений 28.05.2015 та 02.07.2015 року відповідно, тобто на момент його укладення Банк був визнаний неплатоспроможнім. Відтак на спірні правовідносини поширюється положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» щодо неповідомлення сторін про розгляд даної заяви відхиляється колегіє суддів, оскільки зазначена обставина не спростовує висновків суду по суті розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України, судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно зі ч. 4 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 роз'яснено, що перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з'явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України.

Разом з тим, ч.2 ст. 378 ЦПК України визначено, що неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Так, із матеріалів справи вбачається, що автоматизованим розподілом було визначено суддю для розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження 25.02.2016 року.

26.02.2016 року та 18.03.2016 року особам, які беруть участь у справі були направлені повістки про виклик до суду за відповідними адресами. Тобто, суд двічі повідомляв осіб про розгляд справи, однак вони у судове засідання не з'явились, про що судом складено відповідні довідки.

Беручи до уваги ту обставину, що законодавець надав суду право розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження у відсутність сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що відсутність зворотних повідомлень про вручення судових повісток, у даному випадку, не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Отже, твердження ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» про незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які посилається Товариство не є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвалу судом першої інстанції було постановлено з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика», подану представником Самборською Ганною Миколаївною, відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: