АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 про визнання незаконним розпорядження та визнання ордеру недійсним,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про визнання недійсним ордеру № 015049 від 02.11.2015 р. виданого на ім'я ОСОБА_7 на право зайняття службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 та визнання недійсним розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №562 від 28.10.2015 р. «Про надання службової житлової площі працівникам підприємств установ та організацій м. Києва», посилаючись на те, що оспорювані розпорядження та ордер на житлове приміщення видані з порушенням її житлових прав, оскільки на момент видачі ордеру спірна квартира не була вільною, а ній проживала вона разом з сім'єю.

Вказувала на те, що квартирою АДРЕСА_1 вона користується правомірно. Зазначене житлове приміщення було надане її чоловіку ОСОБА_8 у 1987 році, як працівникові органу внутрішніх справ, який проходив службу в МВС України у період з 1981 по 1993 роки. Після смерті чоловіка у 1995 році, вона разом з сім'єю продовжила проживати у цій квартирі. На момент прийняття оскаржуваного розпорядження та видачі ордеру у квартирі були зареєстровані та проживали вона, син - ОСОБА_5, дочка - ОСОБА_2, малолітній син дочки - ОСОБА_3, крім того у квартирі проживає чоловік дочки - ОСОБА_4

Справа №756/5871/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13587/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Посилаючись на те, що внаслідок надання Оболонським РУ ГУ МВС України у м. Києві недостовірної інформації щодо квартири АДРЕСА_2, як вільного житлового приміщення, Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією було прийнято незаконне розпорядження № 562 від 28.10.2015 р. «Про надання службової житлової площі працівникам підприємств, установ, організацій м. Києва» на підставі якого ОСОБА_7 видано ордер на право зайняття цього службового жилого приміщення, просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.09.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд не звернув увагу на те, що у спірній квартирі понад двадцять п'ять років проживає позивачка разом зі своєю сім'єю, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: довідками, покази свідків, відмітки у паспорті про місце реєстрації та не урахував, що відповідно до ст. 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення,

Крім того суд залишив поза увагою доводи позивачки про те, що спільне рішення керівника та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві (протокол від 21.09.2015 р. №13) про надання ОСОБА_7 службового житла було прийнято на підставі недостовірних даних про те, що спірна квартира є вільною, у зв'язку з чим розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №562 від 28.10.2015 р. на підставі якого виданий ордер на право зайняття спірного службового житлового приміщення є незаконним.

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник, ОСОБА_5, його представник, ОСОБА_2, яка діяла у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та представник третьої особи ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законними та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Представник Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Зазначена особа направила до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є службовим житлом та належить Оболонському УП ГУ НП у м. Києві.

Згідно довідки за формою № 3, виданої Оболонським РУ ГУ МВС України у м. Києві від 25.12.2015 р. у зазначеній квартирі проживають та прописані позивач ОСОБА_1, її син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_2, онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того у цій квартирі проживає чоловік дочки ОСОБА_4

Чоловік позивачки - ОСОБА_8, у період з 1981 р. по 1993 р. працював в органах внутрішніх справ, помер ІНФОРМАЦІЯ_4

21.09.2015 р. житлово-побутовою комісією Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві (протокол №13) прийнято рішення про надання вільної службової квартири АДРЕСА_4, загальною площею 22,5 кв. м. начальникові відділу з обслуговування Оболонського району УПСЗЕ ГУ МВС України в м. Києві підполковнику міліції ОСОБА_7, що працює в органах внутрішніх справ з 29.07.1997 року, на час роботи в Оболонському районному управлінні МВС України в м. Києві.

На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.10.2015 р. № 562 «Про надання службової житлової площі працівникам підприємств, установ та організацій м. Києва», начальнику відділу з обслуговування Оболонського району УПСЗЕ ГУ МВС України в м. Києві підполковнику міліції ОСОБА_7, 02.11.2015 р. видано ордер №015049 на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки за формою № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 26.08.2016 р., ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_11 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_12), буд. АДРЕСА_1 секція (службова), відповідно з 14.11.2015 року та з 17.11.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що її чоловіку та членам його сім'ї був наданий ордер на вселення у службову квартиру АДРЕСА_1 та, що з нею укладався договір найму цього житлового приміщення, що є правовою підставою для користування цією квартирою, а відтак і правовою підставою для задоволення її позовних вимог про визнання незаконним розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №562 від 28.10.2015 р. та визнання недійсним, виданого на підставі цього розпорядження ордеру від 02.11.2015 р. на право заняття цієї квартири ОСОБА_7

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Статтею 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 61 цього Кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-комунальною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою організацією) і наймачем - громадянином, на імЧя якого видано ордер.

Порядок надання жилої площі в гуртожитку врегульовано статтею 128 ЖК України, за змістом частини другої якої, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 цього Кодексу передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За змістом зазначених норм, правовими підставами для вселення в жиле приміщення у будинках державного та громадського житлового форду, в тому числі для користування службовим жилим приміщенням є ордер та договір найму жилого приміщення.

Довідка за формою №3 є документом, що підтверджує склад сім'ї наймача та зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, і не є правовстановлюючим документом на підтвердження права користування ним. Не має правового значення в даному конкретному випадку і тривалість користування позивачкою та членами її сім'ї спірним жилим приміщенням.

Таким чином, єдиною правовою підставою, що надає право користування жилим приміщенням у будинках державного та громадського фонду, як було зазначено вище, є ордер на підставі якого укладається договір найму житлового приміщення.

Як убачається з ксерокопій паспортів ОСОБА_1, ОСОБА_5 ОСОБА_2 зазначені особи зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того з відповіді Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 28.11.2016 р. убачається, що ОСОБА_8 (чоловік позивачки) у 1987 р. працював у Мінському РОВД м. Києва, був зареєстрований у гуртожитку для реєстрації без квартири працівників органів внутрішніх справ по АДРЕСА_1, і був звільнений відповідно до наказу Управління внутрішніх справ Мінського району м. Києва від 03.06.1993 р. №59 за ст.63 п. «е» (за порушення дисципліни).

Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що її чоловікові був виданий ордер на вселення у гуртожиток/службову квартиру № 78 у житловому будинку № 8 по вул. Лайоша Гавро у м. Києвіта, що з нею чи іншими членами сім'ї укладено договір найму цього житлового приміщення, а відтак висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на незаконність рішення житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 21.09.2015 р. про надання службової квартири АДРЕСА_1ОСОБА_7, та розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 562 від 28.10.2015 р. з огляду на те, що вони прийняті на підставі недостовірних даних про те, що зазначена квартира є вільною та з порушенням вимог ст. 58 ЖК України, відповідно до якої ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, колегія суддів ураховує наступне.

За змістом ст.ст. 58, 59, 128 ЖК України ордер на зайняте жиле приміщення може бути визнано недійсним лише у випадку, якщо особа яка фактично проживає у цьому приміщенні зайняла його на законних підставах. Тобто для визнання ордеру недійсним з тих підстав, що він виданий на жиле приміщення в якому проживають інші особи недостатнім є лише встановлення факту, що воно не є вільним. Необхідною умовою для захисту порушених прав таких осіб є зайняття жилого приміщення на законних підставах.

Крім того колегія суддів зазначає, що заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним ордеру на службове жиле приміщення, виданого ОСОБА_7, позивачка залучила його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, права та обов'язки яких врегульовані ч. 3 ст. 35, 27 ЦПК України, тоді як процесуальні права та обов'язки сторін (позивача і відповідача), у тому числі обов'язок відповідати за позовом (вчиняти дії або утримуватися від дій на виконання рішення суду) передбачені ст. 31 цього Кодексу, а відтак ОСОБА_7 необхідно було притягнути до участі у справі як відповідача.

Разом з тим, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі, то зазначені порушення не призвели до порушення процесуальних прав ОСОБА_7 та не вплинули на правильність висновку суду першої інстанції.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: