Справа № 308/3402/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів Павліченка С.В., Куцин М.М.,

секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного та іпотечного договору, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору№231Є/V-u 14 грудня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 140 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.12.2017 року.

Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається: із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Під час розгляду справи 05 серпня 2014 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого відповідач станом на 17.06.2014 року має заборгованість у розмірі 154 683,95 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ 11,76 грн. становить 2 819 083,52 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 81 109,07 доларів США, 66 079,06 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 017,02 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 7 495,82 доларів США заборгованість по пені за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитом договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 14.12.2007 року уклали договір іпотеки №231Є/V-u. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 230,00 кв.м., житловою площею 21,20 кв.м., яке розташоване за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Заньковецької, буд.68 ж. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 1 024 140,00 грн..

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 230,00 кв.м., яка розташована за адресою: м.Ужгород, вул.Заньковецької, буд.68 ж, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки) від 27.01.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за даною адресою із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку і стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просила визнати несправедливим і недійсним пункти 4.3, 6.1 кредитного договору №231Є/V-u 14 грудня 2007 року і визнати недійсним договір іпотеки, посилаючись на те, що окремі умови укладеного між сторонами кредитного договору підпадають під дію статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що стосується сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобовязань. Крім того, відповідно до п.7 іпотечного договору земельна ділянка, що знаходиться під предметом іпотеки, на підставі державного акту на земельну ділянку серії ЗК№00840 не передається в іпотеку, що суперечить статті 6 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку площею 230,00 кв.м., які розташовано: м.Ужгород, вул.Заньковецької, буд.68 ж, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки) розташованій за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Заньковецької, буд.68 ж, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 708,50 грн. судових витрат.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційні скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» і у відмові зустрічних позовних вимогах відсутні.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 14 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №231Є/V-u, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 140 000,00 доларів США на умовах погашення кредиту, процентів та винагороди, згідно із графіком, що є додатком №1 до вказаного кредитного договору, однак не пізніше 13 грудня 2017 року.

З метою забезпечення виконання взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором 07 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір.

ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування належним чином не виконувала і станом на 17.06.2014 року заборгованість згідно розрахунку складає 154 683,95 доларів США, що по офіційному курсу НБУ 11,76 грн. становить 2 819 083,52 грн..

Заборгованість складається: із 81 109,07 доларів США по кредиту, 66 079,06 доларів США по процентам за користування кредитом, 1 017,02 доларів США по комісії за користування кредитом, 7 495,82 доларів США по пені за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що за договором іпотеки забезпечується виконання зобовязання позичальника, що випливають з кредитного договору від 14 грудня 2007 року №202Є/V-u, а ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивує правові підстави для звернення на предмет іпотеки наявності заборгованості за кредитним договором №231Є/V-u.

Встановлено, що після скасування попередніх судових рішень ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року зазначено, про усунення вищезазначених розбіжностей, і після цього приватним нотаріусом ОСОБА_3 виправлено в іпотечному договорі в п.2, що іпотекою забезпечується виконання зобовязання позичальника, що випливають з кредитного договору від 14.12.2007 року з №202Є/V-u на №231Є/V-u (Т.2 а.с.141-143).

Дане виправлення в іпотечному договорі зроблено нотаріусом без участі ОСОБА_1 і таке виправлення відсутнє у її примірнику договору іпотеки.

З іпотечного договору від 07.12.2007 року вбачається, що в забезпечення виконання позичальника за кредитним договором зобовязань передано в іпотеку нерухоме майно: кафе-бар та магазин, площею 160,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Ужгород, вул.Заньковецької, буд.68 ж і дане нежиле приміщення знаходиться на земельній ділянці площею 230 кв.м., яке належить іпотекодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, яка (земельна ділянка) в іпотеку не передається.

Із позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просить звернути стягнення на будинок та земельну ділянку і виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у будинку, розташованому за адресою: м.Ужгород, вул.Заньковецької,68 ж, а фактично в іпотеці перебуває кафе-бар та магазин і звернення на цей предмет іпотеки, нерухоме майно, позивачем не ставиться та позовні вимоги не змінювалися, а земельна ділянка в іпотеку не передавалася.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 230 кв.м. і виселення відповідача підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині у відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, яким у позові слід відмовити із вищезазначених підстав.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання несправедливими та недійсними пункти 4.3, 6.1 кредитного договору №231Є/V-u 14 грудня 2007 року і визнання недійсним договору іпотеки укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надано правову оцінку щодо визнання несправедливими і недійсними пунктів 4.3 і 6.1 кредитного договору №231Є/V-u 14 грудня 2007 року, і в результаті у позові було відмовлено.

Разом з тим, в повторному зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», який прийнятий судом першої інстанції до розгляду та постановлене рішення в цій частині, не наведено правового обґрунтування та доказів, які б стверджували про визнання несправедливого і недійсним п.п.4.3 і 6.1 кредитного договору при укладені його сторонами і такі є підставою для визнання недійсним договору іпотеки, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 230,00 кв.м., яка розташована за адресою: м.Ужгород, вул.Заньковецької, будинок 68 ж та виселення ОСОБА_1 Гавриліни та інших осіб скасувати, і в цій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

В рещті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_4