АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Кирилюк Г.М.,

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кардтех», Дочірнього підприємства «Компанія Кардтех» про визнання договору застави припиненим, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року,

встановила:

25.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати договір про заставу від 25.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за №4724, припиненим.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.12.2006 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ТОВ «Кардтех», ДП «Компанія Кардтех» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/21-03/12.

В рамках Генеральної кредитної угоди між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Кардтех» були укладені кредитний договір №010/93-12/93 від 21.12.2009 року та кредитний договір №010/93-12/94 від 21.12.2009 року.

Додатковими угодами до Генеральної кредитної угоди та кредитних договорів збільшувався розмір зобов'язання та строки його повернення.

25.12.2006 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про заставу, за умовами якого він передав у заставу належний йому транспортний засіб.

Крім цього, 25.12.2006 р. та 21.12.2009 р. між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були укладені договори поруки.

Рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року та від 14 листопада 2014 року поруку за вказаними договорами поруки визнано припиненою.

Посилаючись на те, що у разі припинення зобов'язання поруки застава, що забезпечує виконання зобов'язань поруки,є також припинено, просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин вимоги п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, згідно якого право застави припиняється в разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

У разі, якщо заставодавцем виступає не боржник, а третя особа, то між третьою особою та заставодержателем мають існувати відносини поруки. За відсутності договору поруки втрачається правовий зв'язок між кредитним договором та договором застави. У разі припинення зобов'язання поруки, застава, що забезпечує виконання зобов'язань поруки, є також припиненою.

Оскільки рішеннями Шевченківського районного суду м.Києва від 28 листопада 2013 року та від 14 листопада 2014 року договори поруки визнано припиненими, то і договір застави підлягає визнанню припиненим.

В судовому засіданні представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Приходько Д.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився повторно. 13.12.2016 року повідомив про неможливість явки до суду у зв'язку з перебуванням у відрядженні.

Колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутність позивача та третіх осіб, виходячи з наступного.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді ( Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

24.11.2016 р. представник позивача вже повідомляв суд про неможливість своєї явки в судове засідання 24.11.2016 р. у зв'язку з участю в іншому судовому засіданні та перебуванням позивача у відрядженні, про що надав посадочні документи з датами відправлення та прибуття відповідно 21.11.2016 р. та 25.11.2016 р. У зв'язку з цим справу було відкладено на 14.12.2016 р. 12.30 год.

Враховуючи ту обставину, що неявка позивача, який подав апеляційну скаргу, в судове засідання 14.12.2016 р. є повторною, доказів неможливості забезпечити участь представника в судовому засіданні суду надано не було, колегія суддів розцінила неявку останнього, як неявку без поважних причин.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання договору застави припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що застава та порука є різними видами забезпечення та відповідно мають різні правові підстави визнання їх припиненими, а також в цьому аспекті не є взаємопов'язаними, тобто не є такими, що тягнуть за собою автоматично аналогічні правові наслідки.

Крім того, судом зазначено, що застава припиняється у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, станом на момент розгляду справи основне зобов'язання за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами не припинено, а тому відсутні підстави для визнання договору про заставу припиненим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.12.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Кардтех», ДП «Компанія Кардтех» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/21-03/12.

В рамках Генеральної кредитної угоди між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Кардтех» були укладені кредитний договір №010/93-12/93 від 21.12.2009 року та кредитний договір №010/93-12/94 від 21.12.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦПК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦПК України).

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Кардтех» за вказаними кредитними договорами між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договори поруки від 25.12.2006 року №010/21-03/7/12-1 та від 21.12.2009 року №010/21-03/12/3.

У зв'язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року поруку, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором поруки №010/21-03/7/12-1 від 25.12.2006 року визнано такою, що припинена.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2014 року визнано припиненою також поруку, укладену на підставі договору поруки між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 010/21-03/12/3 від 21 грудня 2009 року.

Крім договорів поруки, 25.12.2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір про заставу, за умовами якого позивач передав у заставу належний йому транспортний засіб.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають із Генеральної кредитної угоди №010/21-03/12 від 25.12.2006 року та кредитних договорів, укладених в рамках її виконання, укладеної між заставодержателем та заставодавцем, ТОВ «Кардтех», ДП Компанія «Кардтех», за умовами якого заставодержатель зобов'язується надати позичальникам кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених кредитними договорами, що будуть укладатися в рамках виконання Генеральної кредитної угоди, терміном до 24 грудня 2009 року із сплатою 13,5% річних, а позичальники в свою чергу зобов'язуються перед заставодержателем повернути кредитні кошти, сплатити проценти за їх користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором.

Таким чином, порука та застава є самостійними видами забезпечення виконання зобов'язання та регулюються різними правовими нормами, зокрема, забезпечення виконання зобов`язання заставою регулюється параграфом 6 глави 49 розділу І Книги 5 ЦК України та спеціальним Законом, де визначено підстави припинення застави, а забезпечення виконання зобов'язання порукою - параграфом 3 глави 49 розділу І Книги 5 ЦК України, де визначено підстави припинення поруки.

На правовідносини застави не поширюються норми ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки.

Підстави припинення застави визначені статтею 593 ЦК України та ст.28 Закону України «Про заставу», відповідно до положень яких право застави має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсним до припинення основного зобов'язання, забезпеченого заставою.

З урахуванням наведених правових норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застава та порука є різними видами забезпечення та відповідно мають різні правові підстави визнання їх припиненими, а також в цьому аспекті не є взаємопов'язаними, тобто не є такими, що тягнуть за собою автоматично аналогічні правові наслідки.

Припинення поруки не тягне за собою припинення застави, яка забезпечує виконання основного зобов'язання.

Посилання в апеляції на п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, як на підставу припинення застави є необґрунтованим, оскільки доказів припинення основного зобов'язання за Генеральною кредитною угодою № 010/21-03/12 та кредитними договорами № 010/93-12/93 від 21 грудня 2009 року, № 010/93-12/94 від 21 грудня 2009 року суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді

Справа №22-ц/796/14073/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.