Ухвала

Іменем України

26 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

ГримичМ.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського обласного управління водних ресурсів про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона з 3 жовтня 2011 року по 27 березня 2014 року працювала на посаді провідного інженера відділу використання водних ресурсів та моніторингу вод Львівського обласного управління водних ресурсів, наказом від 27 березня 2014 року її звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України зазначено вчинення нею порушення трудових обов'язків повторно.

Посилаючись на те, що звільнення її з роботи відбулося з порушенням відповідачем трудового законодавства, оскільки право на участь її представника при розгляді питання про дачу згоди на звільнення на засіданні профспілкового комітету було порушено, її лише одну обманним шляхом було запрошено на засідання, де в порушення процедури проведення засідання, її не було ознайомлено з матеріалами справи, без врахування її аргументів і заперечень прийнято необ'єктивне рішення про дачу згоди на її звільнення, порушення трудової дисципліни вона не вчиняла, а наказ від 16 жовтня 2013 року про накладення на неї дисциплінарного стягнення за вчинення іншого проступку було оскаржено нею до суду, позивачка просила скасувати наказ Львівського обласного управління водних ресурсів від 27 березня 2014 року про звільнення її з роботи, поновити її на раніше займаній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України від 27 березня 2014 року про звільнення з 27 березня 2014 року ОСОБА_2 з посади провідного інженера відділу використання водних ресурсів та моніторингу вод Львівського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу використання водних ресурсів та моніторингу вод Львівського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України. Стягнуто з Львівського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2014 року по 30 жовтня 2015 року включно в розмірі 81 396 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року рішення районного суду в частині розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з Львівського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 27 березня 2014 року по 30 жовтня 2015 року змінено, стягнуто з Львівського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 677 грн. 99 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині визнання наказу про звільнення позивача протиправним та скасування його, а також поновлення позивача на роботі не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Змінюючи рішення районного суду в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із нарахування середнього заробітку за 255 робочих дні вимушеного прогулу, а також правомірно виключив суму виплаченої допомоги по безробіттю та переплачену суму допомоги з безробіття, що відповідає п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич