Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київського державного підприємства «Київгеоінформатика» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою Київського державного підприємства «Київгеоінформатика» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київського державного підприємства «Київгеоінформатика» (далі - КДП «Київгеоінформатика») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, наказом № 113-к від 30 вересня 2013 року її звільнено з посади бухгалтера за власним бажанням, проте не було проведено повного розрахунку, в зв'язку з чим просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4 799 грн 37 коп., середній заробіток за час затримки та суму індексації в розмірі 6 508 грн, та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного його здійснення в сумі 67 735 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КДП «Київгеоінформатика» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 52 059 грн 92 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме зменшено суму, що підлягає стягненню на користь позивача з 52 059 грн 92 коп. до 45 131 грн 84 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі КДП «Київгеоінформатика» просить рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Апеляційний суд фактично погодився з висновками суду першої інстанції про те, що з позивачем при звільненні не було проведено повного розрахунку, але зазначив про неправильність розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки при звільнені.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2010 року працювала у відповідача на посаді бухгалтера, наказом № 113-к від 30 вересня 2013 року її звільнено з займаної посади за власним бажанням. При звільнені з ОСОБА_1 не було проведено повного розрахунку.

Згідно довідки КДП «Київгеоінформатика» від 23 червня 2015 року № 01-01/527 ОСОБА_1 27 травня 2015 року було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 1 644 грн 16 коп., та 18 червня 2015 року виплачено 4 799 грн 37 коп.

Відповідно до довідки відповідача № 562 від 09 липня 2015 року, КДП «Київгеоінформатика» перераховано компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 6 760 грн, що також підтверджується платіжними дорученнями № № 251, 253, 254, 255 від 08 липня 2015 року.

Статтею. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку в зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У п. 21 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»роз'яснено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (абз. 3 п. 2).

Пунктом 8 вказаного порядку, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213-214, 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів та заперечень сторін належним чином не перевірив, неправильно застосував положення порядку щодо визначення розміру середньої заробітної плати, не дав оцінки наявній у матеріалах справі довідці відповідача про розмір середньоденної заробітної плати позивача, унаслідок чого не визначився з дійсним розміром середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, при цьому не врахував розмір виплачених ОСОБА_1. сум заборгованості по заробітній платі та компенсації й взагалі не навів належних розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуКиївського державного підприємства «Київгеоінформатика» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко