г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/24/16-ц
Номер провадження 2/213/364/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2016 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В., при секретарі Карпенко О.Г., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів завдатку недійсними та стягнення грошових коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів завдатку недійсними та стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 07.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір завдатку на придбання квартири АДРЕСА_1 за 6500 доларів США. Відповідно до зазначеного договору оформлення купівлі-продажу квартири повинно було здійснено не пізніше 15.05.2013 року. На виконання договору позивачем було передано відповідачу в присутності ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1000 доларів США. В той же день між позивачем та відповідачем було укладено на тих самих умовах ще один договір завдатку та передано відповідачу 500 доларів США. 14.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі третій договір завдатку на придбання квартири АДРЕСА_1 за 6500 доларів США. Відповідно до зазначеного договору оформлення купівлі-продажу квартири повинно було здійснено не пізніше 20.06.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язання з купівлі квартири відповідачем було отримано від позивача грошову суму в розмірі 3000 доларів США. 26.05.2013 року позивачем було передано відповідачу в додаток до попереднього завдатку 600 доларів США, про що було складено розписку в присутності свідків. Позивач зазначив, що попереднього договору або договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладено не було. Відповідно укладені договори завдатку, оскільки укладені сторонами в простій письмовій формі в якості гарантії до укладання угоди, не мають юридичної сили, а тому підлягають визнанню недійсними, передані відповідачу кошти - поверненню. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1, посилаючись на вимоги ч.1 ст. 203, ст.ст. 215, 216, 570, 571 Цивільного кодексу України просив суд визнати договір завдатку від 07.04.2013 на суму 1000 доларів США, договір завдатку від 07.04.2013 року на суму 500 доларів США, договір завдатку 14.05.2013 року на суму 3000 доларів США, розписку про завдаток від 26.05.2013 року на суму 600 доларів США, укладені між ним та відповідачем - недійсними. Стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів в розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) доларів США.
Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила. За таких підстав судом відповідно до положень ст. 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Свідок ОСОБА_3 суду підтвердила укладання договорів завдатку між позивачем та відповідачем, підтвердила дати договорів, місце укладання, суми які були передані.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, заслухавши в судовому засіданні позивача, приходить до наступного.
Судом встановлено, 07.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір завдатку на придбання квартири АДРЕСА_1 за 6500 доларів США. Відповідно до зазначеного договору оформлення купівлі-продажу квартири повинно було здійснено не пізніше 15.05.2013 року. На виконання договору позивачем було передано відповідачу в присутності ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1000 доларів США (а.с. 68).
07.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі на тих самих умовах ще один договір завдатку та передано відповідачу в присутності ОСОБА_3 500 доларів США (а.с.67).
14.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі третій договір завдатку на придбання квартири АДРЕСА_1 за 6500 доларів США. Відповідно до зазначеного договору оформлення купівлі-продажу квартири повинно було здійснено не пізніше 20.06.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язання з купівлі квартири відповідачем в присутності свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 було отримано від позивача грошову суму в розмірі 3000 доларів США (а.с.66).
26.05.2013 року позивачем було передано відповідачу в додаток до попереднього завдатку 600 доларів США, про що було складено розписку в присутності свідків (а.с.69). Суд вважає платіж позивача у сумі 600 доларів США завдатком, оскільки це випливає із тексту власноруч написаної відповідачем розписки.
Договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між сторонами укладено не було.
Станом на 25.05.2016р. квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44). Квартира не приватизована, зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.45). ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі на підставі рішення Інгулецького районного суду від 26.11.2012р. про визнання права на користування квартирою (а.с.70).
Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори.
На підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
За вимогами ст. 203 ЦК України - однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину є відповідність правочину вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У відповідності до ст. 657 ЦК України - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
До укладення договорів завдатку між сторонами не було укладено будь-яких нотаріально посвідчених попередніх договорів, за якими вони зобов'язалися б укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.
Також, на підставі ч. 1 ст. 635 ЦК України - попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
На підставі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Оскільки договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору грошові кошти є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.
Враховуючи, що квартира, за яку сплачувався аванс, на момент укладання спірних договорів не належала на праві власності відповідачу, та вона не мала прав на її відчудження, на даний час також не належить відповідачу, - то суд вважає, що спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, є недійсним.
На підставі ст. 116 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 повинна повернути позивачу все, що отримано за договором завдатку №б/н від 07.04.2013 року, договором завдатку №б/н від 07.04.2013 року, договором завдатку №б/н від 14.05.2013 року, розпискою від 26.05.2013 року.
Згідно з п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" при поданні позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на день ухвалення рішення. У резолютивній частині розмір суми, що підлягає стягненню, вказується в гривнях.
На 31.10.2016 року офіційний курс НБУ долара США відносно гривні становить 25.495951. Відповідно 5100 доларів США дорівнює 130029,35грн.
В зв'язку з наведеним, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Згідно наданих платіжних доручень, позивач поніс судові витрати в сумі 1112 грн. 40 коп., які підлягають стягненню на його користь з відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 116,203,215,546,570,635,657 ЦК України, ст.ст.10,60,88,213-215,224 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів завдатку недійсними та стягнення коштів - задовольнити.
Визнати договори завдатку № б/н від 07 квітня 2013 року, № б/н від 07 квітня 2013 року, № б/н від 14 травня 2013 року, № б/н від 26 травня 2013 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - недійсними.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5100 доларів США, що еквівалентно 130029 грн 35 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1112 грн. 40 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мазуренко