Справа № 369/3917/16-ц
Провадження № 2/369/2158/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 16 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір оренди автомобіля. Відповідно до вказаного договору Орендодавець передав Орендарю у строкове платне користування автомобіль марки RENAULT KENGOO, 2007 року випуску, державний номер АІ 0284ВС. Вказаний автомобіль належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 22.03.2014 р.

Відповідно до п. 2.1. договору строк оренди автомобіля становить 106 діб.

За умовами договору Позивач зобов'язаний був повернути автомобіль Відповідачу 01 березня 2116 року.

Для забезпечення належного виконання умов договору оренди в момент укладення та підписання договору оренди Орендар передав Орендарю забезпечувальний платіж у розмірі 19840 грн., що на день укладення договору становив в еквіваленті 803,24 долари США. Факт передачі грошей Орендарем Орендодавцю підтверджується 3.5. Договору.

Згідно з умовами договору Позивач належним чином та в повному обсязі сплачував орендну плату, встановлену договором, та 01.03.2016 р. повернув автомобіль Відповідачу.

Відповідно до п. 3.6. Договору забезпечувальний платіж у повному обсязі у розмірі 19840 грн. Повертається Орендодавцем на користь Орендаря протягом 10 календарних днів після передачі автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, комплекту ключів та вичерпної діагностики автомобіля Орендодавцем.

Таким чином автомобіль разом з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію був переданий (повернутий) Орендодавцю 22.02.2016 р. в належному технічному стані (на ходу). Отже відповідач зобов'язаний був повернути Позивачу забезпечувальний платіж протягом 10 календарних днів, тобто до 03 березня 2016 року включно.

Однак станом на теперішній час Відповідач забезпечувальний платіж позивачу не повернув, чим порушив умови договору.

Після спливу встановленого строку для повернення забезпечувального платежу, Позивач неодноразово намагався зв'язатись з Відповідачем по телефону, однак на вказані дзвінки Відповідач не відповідач, або телефон взагалі був відключений, також Позивач надсилав Відповідачу смс-повідомлення з проханням повернути грошові кошти.

Також 17.03.2016 р. Позивач направляв Відповідачу лист електронною поштою, в якому просив Відповідача повернути кошти. Відповідач на вказаний лист жодним чином не відреагував.

Слід зазначити, що 13.03.2016 р. Відповідач направив Позивачу лист електронною поштою, в якому вказував про те, що була проведена діагностика автомобіля та виявлені суттєві недоліки в роботі паливної системи. Для підтвердження вказаних фактів відповідач надіслав Позивачу сканкопію акту СТО від 29.03.2016 р. Також в своєму листі відповідач зазначає, що Позивач відмовився добровільно усувати виявлені недоліки та оплачувати ремонт автомобіля. Однак вказана в листі інформація не відповідає дійсності.

Сканкопію вказаного акту діагностики Відповідач надіслав електронною поштою 13.03.2016 року, сам же акт діагностики датований 29.03.2016 р.. тобто днем, який на момент надсилання відповідачем листа Позивачу, ще не настав, а мав настати лише через 16 днів.

Даний факт взагалі викликає сумнів в проведенні діагностики автомобіля, тим більше у достовірності нібито виявлених недоліків в роботі автомобіля.

Крім того, зазначений акт СТО скріплений печаткою фізичної особи-підприємця, хоча на бланку акту зазначені зовсім інші реквізити іншої СТО. Вказані вище обставини дають підстави затверджувати, що діагностика автомобіля або не проводилась взагалі, або була проведена, але в результаті неї жодних технічних несправностей не було виявлено.

У будь-якому разі вказаний акт СТО від 29.03.2016 р. не може бути доказом проведення належним чином діагностики та тим більше не може свідчити про виявлені в результаті діагностики технічні несправності.

У відповідь на отриманий від Відповідача лист Позивач направив Відповідачу поштою вимогу про повернення грошових коштів від 28.03.2016 р. Повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу Позивача ще не повернулось.

Небажання Відповідача будь-яким чином йти на контакт з Позивачем також свідчать про співність результатів нібито проведеної діагностики та виявлених несправностей та про небажання відповідача вирішити питання повернення коштів в позасудовому порядку мирним шляхом.

Відповідно до п. 6.2. Договору Сторони несуть майнову відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином за умовами договору Відповідач зобов'язаний був повернути забезпечувальний платіж до 03.03.2016 р. Включно, однак вказаного обов'язку не виконав, чим порушив (прострочив) виконання зобов'язання.

Тому просив стягнути з Відповідача ОСОБА_2 на користь Позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 19840 грн.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 16 листопада 2015 року між ОСОБА_2, та ОСОБА_1, було укладено договір оренди автомобіля який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №2148. Предметом Договору є автомобіль марки RENAULT KANGOO, тип - ПАСАЖИРСЬКИЙ-В ЛЕГКОВИЙ, 2007 року випуску, Орендодавець передав до підписання Договору Орендарю в тимчасову користування за плату на встановлений Договором строк автомобіль. Відповідно домовленостям сторони сторони встановили строк оренди автомобіля 106 (сто шість) діб з моменту передачі автомобіля Орендарю.

Передачу автомобіля та технічної документації на автомобіль Орендарю здійснено 16.11.2015 року об 12:00 годині вранці за Київським часом. Перед підписанням цього договору автомобіль було перевірено на станції технічного обслуговування за вибором Орендаря у його присутності. Недоліків що до технічного стану автомобіля не виявлено, про що свідчить Орендар. Автомобіль передано Орендарю у доброму стані.

Сторони Договору домовились про те що орендна плата складатиме 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок за кожний календарний день та розрахунок за Договором відбуватиметься в такому порядку: Орендарем вноситься Орендна плата наперед за кожні 7 (сім) календарних днів у сумі 1750 грн.

Також Сторони Договору дійшли добровільної згоди про штрафні санкції та пеню, а саме: порушення Орендарем умов розрахунку Договору, більше ніж на 1 (один) календарний день є підставою для його розірвання та неповернення забезпечувального платежу Орендодавцем, а також поверненню авто Орендодавцю (у тому числі примусового). Цей факт було доведено до відома Орендаря у присутності нотаріуса.

У день передачі автомобіля та технічної документації на автомобіль та підписання Договору у присутності нотаріуса Орендодавець отримав грошову суму у гривнях у розмірі 7750 (сім тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп., а саме за 31 календарний день. Наступний розрахунковий день відповідно Договору мав стати 17 грудня 2015 року, проте Орендар не здійснив розрахунок відповідно Договору мотивуючи тим що перебуває поза межами Київської області та не має можливості провести розрахунок. Після тривалих переговорів було прийнято рішення про передачу автомобіля з користування Орендаря у зв'язку з порушенням умов Договору.

З 17 грудня 2015 року у Орендаря виникла заборгованість перед Орендодавцем у сумі 16 750 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень у наступному розрахунку: 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок за кожний календарний день * 67 доби.

Після передачі автомобіля яке відбулось 22.02.2016 року, Орендодавцем було проведено усні переговори телефоном та неодноразово було запропоновано врегулювати суперечки які виникли під час користуванняавтомобілем, проте Орендар не визнавав фактів та не проявляв бажання вирішувати суперечки.

Орендодавець 17.03.2016 року належним чином (цінний лист 60 з описом вкладення та повідомленням про вручення) надіслав Досудову вимогу яку Орендар отримав 22.03.2016 року особисто на відділені ВПЗ Укрпошта. Від Орендаря не надійшло жодних відповідей у місячний термін, та Орендодавцем було проведено комплексну діагностику автомобіля та подальший його ремонт. Розрахунок за ремонт автомобіля який експлуатувався Орендарем було проведено у гривнях та складає 23 022 гривні 00 коп. (Акт виконаних робіт №2314 від 25.04.2016 року ФОП "ОСОБА_4П." РНОКПП НОМЕР_1, СТО "RenaultDoctor" м.Київ, вул. Костянтинівська, 73).

16.05.2016 року Орендодавець повторно належним чином повідомив Орендаря , а саме надіслав вимогу оплати відповідно до договору оренди авто, Орендар також на відділенні ВПЗ Укрпошта особисто отримав ціннийлист.

З 25 квітня 2016 року у Орендаря виникла заборгованість перед Орендодавцем у сумі 23 022 (Акт виконаних робіт №2413 від 25.04.2016 року ФОП "ОСОБА_4П." РНОКПП НОМЕР_1, СТО "RenaultDoctor" м.Київ, вул. Костянтинівська, 73).

З вищезазначеного слідує що у Орендаря виникають наступні фінансові зобов 'язання:

З 17 грудня 2015 року у Орендаря виникла заборгованість перед Орендодавцем у сумі 16 750 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень у наступному розрахунку: 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок за кожний календарний день * 67 доби плюс нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме: 3645 (три тисячі шістсот сорок пять гривень) 53 копійки.Разом:20 395 грн. 53 коп.

З 25.04.2016 року у Орендаря виникла заборгованість перед орендодавцем у сумі 23022 грн., плюс нарахування пені врозмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме: 1414 грн. 12 коп., разом 24 436 грн. 12 коп.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або нших вимог, що звичайно ставляться. Загальний розмір зобов'язання Орендаря перед Орендодавцем складає: 44 831 (сорок чотири тисячі вісімсот тридцять одна) гривня 65 коп.

Тому просив стягнути з ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 44 831 грн. 65 коп.

У судовому засіданні позивач за первісним позвом ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, первісний позов просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили у його задоленні відмовити, з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Відповідач ОСОБА_2 проти первісного позову заперечував у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Суд вислухавши думку, осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно дост.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантованост. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно дост.9 Конституції Україниє частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силуст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованоїУказом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч.1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК України).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Частиною 3 ст.10, ст.ст.57 - 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

За приписами ч.1ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, нарішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 26, ч.1 ст.27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.10 ЦК України та ст.3 Закону України «Про захист прав споживачів» Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

Судом встановлено, що 16 листопада 2015 року між сторонами, було укладено договір оренди автомобіля який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №2148. Предметом Договору є автомобіль марки RENAULT KANGOO, тип - ПАСАЖИРСЬКИЙ-В ЛЕГКОВИЙ, 2007 року випуску, Орендодавець передав до підписання Договору Орендарю в тимчасову користування за плату на встановлений Договором строк автомобіль.

Відповідно домовленостям сторони сторони встановили строк оренди автомобіля 106 (сто шість) діб з моменту передачі автомобіля Орендарю. Вказаний автомобіль належить Відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 22.03.2014 р.

Відповідно до п. 2.1. договору строк оренди автомобіля становить 106 діб.

За умовами договору Позивач зобов'язаний був повернути автомобіль Відповідачу 01 березня 2016 року.

Для забезпечення належного виконання умов договору оренди в момент укладення та підписання договору оренди Орендар передав Орендарю забезпечувальний платіж у розмірі 19840 грн., що на день укладення договору становив в еквіваленті 803,24 долари США. Факт передачі грошей Орендарем Орендодавцю підтверджується 3.5. Договору.

Передачу автомобіля та технічної документації на автомобіль Орендарю здійснено 16.11.2015 року об 12:00 годині вранці за Київським часом.

Перед підписанням цього договору автомобіль було перевірено на станції технічного обслуговування за вибором Орендаря у його присутності. Недоліків що до технічного стану автомобіля не виявлено, про що свідчить Орендар. Автомобіль передано Орендарю у доброму стані.

Сторони Договору домовились про те що орендна плата складатиме 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок за кожний календарний день та розрахунок за Договором відбуватиметься в такому порядку: Орендарем вноситься Орендна плата наперед за кожні 7 (сім) календарних днів у сумі 1750 грн.

Також Сторони Договору дійшли добровільної згоди про штрафні санкції та пеню, а саме: порушення Орендарем умов розрахунку Договору, більше ніж на 1 (один) календарний день є підставою для його розірвання та неповернення забезпечувального платежу Орендодавцем, а також поверненню авто Орендодавцю (у тому числі примусового). Цей факт було доведено до відома Орендаря у присутності нотаріуса.

У день передачі автомобіля та технічної документації на автомобіль та підписання Договору у присутності нотаріуса Орендодавець отримав грошову суму у гривнях у розмірі 7750 (сім тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп., а саме за 31 календарний день.

Позивач стверджує, що Автомобіль разом з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію був переданий (повернутий) Орендодавцю 22.02.2016 р. в належному технічному стані (на ходу). Отже відповідач зобов'язаний був повернути Позивачу забезпечувальний платіж протягом 10 календарних днів, тобто до 03 березня 2016 року включно.

Однак, станом на теперішній час Відповідач забезпечувальний платіж позивачу не повернув, чим порушив умови договору. Після спливу встановленого строку для повернення забезпечувального платежу, Позивач неодноразово намагався зв'язатись з Відповідачем по телефону, однак на вказані дзвінки Відповідач не відповідач, або телефон взагалі був відключений, також Позивач надсилав Відповідачу смс-повідомлення з проханням повернути грошові кошти.

Також 17.03.2016 р. Позивач направляв Відповідачу лист електронною поштою, в якому просив Відповідача повернути кошти. Відповідач на вказаний лист жодним чином не відреагував.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме договору оренди автомобіля від 16.11.2015 року п. 3.5 Сторони за цим договором домовились, що день укладення та підписання цього договору у сумі 19840 грн., що на день укладення цього договору, становить еквівалентно 803,24 долари США. Орендар передав Орендодавцю в день укладення та підписання сторонами цього договору.

П. 3.6 Забезпечувальний платіж у повному розмірі, заначеному в п. 3.5 цього договору повертається орендодавцем на корсть орендаря готівкою після передачі автомобіля свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та комплекту ключів протягом десяти календарних днів після вичерпної діагностики авто орендодавцем та за відсутності заперечень з боку сторін та третіх осіб (будь-яких санкцій з боку органів державної влади).

Однак як встановлено у судовому засіданні орендарем порушено п.3.2 вказаного договору, який передбачав розрахунок за цим договором орендної плати за кожні 7 (сім ) календарних днів у сумі 1750 (одна тисяча сімсьто пятдесят ) грн.

За таких підстав згідно п. 3.4 вказаного договору чітко заначено , що порушення п.3.2 цього договору, більш ніж на 1(один ) календарний день є підставою для його одностороннього розірвання та неповернення забезпечувального платежу орендодавцем, а також повернення авто орендодавцю (у тому числі примусового).

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи позивач намагався розірвати договір оренди вказаного автомобіля в одностороньому порядку та повернув автомобіль достроково 22.02.2016 року, хоча згідно умов договору , а саме п. 2.6 договору повернення автомобіля має відбутися 01.03.2016 року не пізніше 12-00 годин ввранці за Київським часом.

Суд акцентує увагу на тому, що умовами договору не передбачено одностороння відмова орендаря ОСОБА_1 від виконання даного договору. Зміни та доповнення до цього договору підлягають нотаріальному посвідченню, що підтверджується п. 9.2 вказаного договору оренди від 16.11.2015 року та що не оспорювалось у судовому засідання позивачем та його представником.

Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 626 ЦК України: 1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 2. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. 3. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. 4. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. 5. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

У відповідності до ст.ст.759, 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов»язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і докази подаються сторонами.

Суд вважає, що позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено, що відповідачем порушені умови договору оренди, що полягають у зобовязанні повернути забезпечувальний платіж..

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Окрім того, позиція позивача про те, що він в одностронньому порядку достроково припинив договір, є хибною, оскільки істотності порушення умов договору з боку відповідача не було.

Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав, беззаперечних доказів порушення його законних прав та інтересів, тому первісний позов задоволенню не підлягає.

Що стосується зустрічного позову, то слід заначити наступне, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 в зустрічному позові посилається, на те, що з 17 грудня 2015 року у Орендаря виникла заборгованість перед Орендодавцем у сумі 16 750 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень у наступному розрахунку: 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок за кожний календарний день * 67 доби.

Після передачі автомобіля яке відбулось 22.02.2016 року, Орендодавцем було проведено усні переговори телефоном та неодноразово було запропоновано врегулювати суперечки які виникли під час користуванняавтомобілем, проте Орендар не визнавав фактів та не проявляв бажання вирішувати суперечки.

Орендодавець 17.03.2016 року належним чином (цінний лист 60 з описом вкладення та повідомленням про вручення) надіслав Досудову вимогу яку Орендар отримав 22.03.2016 року особисто на відділені ВПЗ Укрпошта. Від Орендаря не надійшло жодних відповідей у місячний термін, та Орендодавцем було проведено комплексну діагностику автомобіля та подальший його ремонт. Розрахунок за ремонт автомобіля який експлуатувався Орендарем було проведено у гривнях та складає 23 022 гривні 00 коп. (Акт виконаних робіт №2314 від 25.04.2016 року ФОП "ОСОБА_4П." РНОКПП НОМЕР_1, СТО "RenaultDoctor" м.Київ, вул. Костянтинівська, 73).

З 25 квітня 2016 року у Орендаря виникла заборгованість перед Орендодавцем у сумі 23 022 (Акт виконаних робіт №2413 від 25.04.2016 року ФОП "ОСОБА_4П." РНОКПП НОМЕР_1, СТО "RenaultDoctor" м.Київ, вул. Костянтинівська, 73).

З вищезазначеного слідує що у Орендаря виникають наступні фінансові зобов 'язання:

З 17 грудня 2015 року у Орендаря виникла заборгованість перед Орендодавцем у сумі 16 750 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень у наступному розрахунку: 250 (двісті пятдесят) гривень 00 копійок за кожний календарний день * 67 доби плюс нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме: 3645 (три тисячі шістсот сорок пять гривень) 53 копійки. Разом:20 395 грн. 53 коп.

З 25.04.2016 року у Орендаря виникла заборгованість перед орендодавцем у сумі 23022 грн., плюс нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме: 1414 грн. 12 коп., разом 24 436 грн. 12 коп.

На думку ОСОБА_2 загальний розмір зобов'язання Орендаря перед орендодавцем складає: 44 831 (сорок чотири тисячі вісімсот тридцять одна) гривня 65 коп.

У відповідності до вимог ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст..ст. 526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно п. 4 ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Однак слід зазначити, що вказаний акт СТО не може бути належним доказом підтвердження проведеної діагностики автомобіля та виявлених в результаті неї недоліків чи порушень в роботі автомобіля, оскільки вказана діагностика автомобіля була здійснена не після повернення автомобіля, як передбачено договором, а лише 25.04.2016 року , про що свідчить акт виконаних робіт за №2413 від 25.04.2016 року, також ОСОБА_2 не надано доказів, перерахування чи сплати коштів у зазначеній сумі вказаному підприємству.

Автомобіль був повернутий Орендарем Орендодавцю 22.02.2016 р., а діагностика автомобіля відбулась 25.04.2016 р., тобто більше, ніж через 2 місяці після повернення автомобіля.

Вказані два місяці автомобіль міг використовуватись самим Орендодавцем або третіми особами і довести причинно-наслідковий зв'язок між діями Орендаря та виявленими недоліками на даний час не можливо.

Крім того, судячи з акту виконаних робіт виявлені недоліки мали б перешкоджати автомобілю знаходитись у придатному для використання стану. Тобто з такими недоліками автомобіль має бути не «на ходу». Однак автомобіль був повернутий Орендодавцю 22.02.2016 року, «на ходу».

Що стосується заборгованості по орендній платі у розмірі 24 436 грн. 12 коп., то вимоги в цій частині, суд знаходить теж не доведенеми належними доказами по справі, оскільки в досудовій вимозі ОСОБА_2 від 17.03.2016 року надісланої на адресу орендаря ОСОБА_1 йдеться мова та претензії лише щодо технічного стану автомобіля та порушення п. 2.4, п. 4.2 та п. 8.2 вказаного договору, та не вказується претензій, щодо несплати орендної плати, також слід заначити , що позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні наголошував про відсутність заборгованості по орендній платі між сторонами.

За таких обставин, суд вважає, зустрічні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 626, 629, 638, 759, 761, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: А.Я.Волчко