Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 17 серпня 2011 року по 20 травня

2013 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні відносини між ними були припинені з

19 лютого 2012 року та вони почали проживати окремо. Дитина постійно проживає разом із позвиачем. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дочка буде проживати з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, домовленості щодо визначення способу виконання обов'язку утримувати дитину досягти не вдалось, внаслідок чого вона звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки та непрацездатної дружини. Відповідач від сплати аліментів ухилявся. Зазначала, що з її боку ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем та прийманні участі батька в вихованні, але відповідач не бажав виконувати відносно доньки батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Вказувала, що у зв'язку з невиконанням відповідачем свого батьківського обов'язку, неучасті у вихованні дитини, орган опіки та піклування визнав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, у якому просив зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою; визначити наступні способи його участі у вихованні доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте спілкування: побачення один раз на тиждень: у неділю з

12.00 год. до 19.00 год. за місцем її або його проживання, перебування; спільний відпочинок: останній місяць літа (серпень) дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; зобов'язати ОСОБА_4, за два дні до дня його зустрічі з донькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Позов мотивував тим, що є батьком ОСОБА_6, 3 лютого

ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу дочка стала проживати разом із матір'ю та його колишньою тещею, яка має негативний вплив на дочку. ОСОБА_4 та її мати створюють йому перешкоди у спілкуванні з дитиною: ігнорували телефонні дзвінки, не приймали подарунки для дитини. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводять до конфліктів. Зазначав, що ОСОБА_4 перешкоджає йому та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з дочкою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року, відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні заявленого позову.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_5 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_5 у вихованні дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, особисте спілкування: побачення один раз на тиждень - у неділю з 12.00 год. до 19.00 год. за місцем проживання, і перебування доньки; необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою.

Зобов'язано ОСОБА_4, за два дні до дня зустрічі ОСОБА_5 з дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, зустрічний позов залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та частково задовольняючи зустрічний позов про участь батька у вихованні малолітньої дитини, суди вірно виходили з того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, батько дитини бажає зберегти родинні відносини з дочкою, сплачує аліменти, від батьківських обов'язків по вихованню дитини не ухиляється, і виходячи з інтересів дитини саме участь обох батьків у вихованні буде слугувати гармонійному розвитку дитини.

Рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 141, 153, 157, 164 СК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова