Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» про здійснення перерахунку нарахувань, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області

від 28 березня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (далі - ЛМКП «Айсберг») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території та з урахуванням уточнення та збільшення позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 3 836,74 грн.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ЛМКП «Айсберг» та просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок нарахованих коштів відповідно до колективної заяви мешканців будинку, з урахуванням сплачених послуг за спірний період. Крім того, вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки ЛМКП «Айсберг» не надано доказів надання таких послуг; у будинку тривалий час не проводяться елементарні ремонтні роботи, відсутнє прибирання в під'їзді.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2015 року у задоволенні позову ЛМКП «Айсберг» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Львівської області

від 28 березня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ЛМКП «Айсберг» скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ЛМКП «Айсберг» заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 грудня 2010 року по 24 березня 2015 року у розмірі 3 836,74 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, утримання та експлуатацію якого здійснює Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг».

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1. Квартира складається з 2-х кімнат житловою площею 38,90 кв. м, загальна площа квартири становить 53,70 кв. м.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово-комунальні послуги.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року в редакції постанови КМ України від 24 січня 2006 року № 45.

Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг.

Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача таких послуг.

Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору.

Відсутність письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови відповідачки від сплати за фактично надані житлово-комунальні послуги.

Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України ОСОБА_4 на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що позивач не надавав йому послуг з утримання будинку та прибудинкової території або того, що такі послуги були неналежної якості, а відсутність договору про надання послуг укладеного між ЛМКП «Айсберг» та ОСОБА_4 не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки можливість стягнення заборгованості не пов'язується виключно з наявністю письмового договору між надавачем послуг та їх споживачем, і відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати за надані послуги.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки ОСОБА_4 споживав послуги, які надавались ЛМКП «Айсберг», позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2014 року та у березні 2015 року, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла з грудня 2010 року по березень 2015 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем періодично вчинялось погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним заборгованості та є причиною переривання перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про достатність правових підстав для задоволення позову ЛМКП «Айсберг» про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в період з 01 грудня 2010 року по 24 березня 2015 року у розмірі 3 836 грн 74 коп.

Крім того, вирішуючи зустрічний позов про здійснення перерахунку нарахування, суд першої інстанції, з висновком якого у цій частині погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, а фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції, в частині яка не скасована апеляційним судом, та рішення суду апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2015 року, в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова