АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/8300/15-ц Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/7164/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м.Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду до ОСОБА_1, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 2009/0808/45-014 від 19.08.2008 року, яка за загальним розміром складає 624159,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених угод (договорів) на користь ПАТ Альфа-Банк відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2009/0808/45-014 від 19.08.2008 року, який був укладений між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1, внаслідок чого на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать позивачу.

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит у сумі 28 000,00 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

19.08.2008 року з метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, уклали іпотечний договір № 2009/0808/45-014-Z-1, відповідно до якого відповідач передала Банку в іпотеку однокімнатну квартиру № 81 в будинку номер 41по проспекту Жукова Маршала в місті Харкові. Предмет іпотеки має загальну площу 30,1 кв.м., житлову площу 17,0 кв.м., і складається з однієї житлової кімнати в придатному для житла стані.

Оскільки відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобовязання та станом на 01.04.2015 р. має прострочену заборгованість: за кредитом 25198,14 дол. США, що за курсом НБУ на 01.04.2015 року складає - 590931,23 грн.,за відсотками 1416,88 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 01.04.2015 року складає 33227,80 грн.

На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору, позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримувала у повному обсязі і просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечувала, оскільки вважала, що банк не довів розміру заборгованості, із наданих банком копій договорів про відступлення права вимоги було зафарбовано окремі його частини.На думку представника відповідача витяг з додатку № 1 Договору купівлі прав вимоги не відповідає оригіналу.

В своїх запереченнях представник відповідача посилалась на необхідність застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 жовтня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволені у повному обсязі. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (Маршала Жукова) у м. Харкові, загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 17,0 кв. м., що складається з однієї житлової кімнати в придатному для житла стані шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_2. в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Альфа банк» відмовити, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального тапорушенням норм процесуального права, районний суд необґрунтовано та не законно визнав той факт, що позивач набув право вимоги за кредитним договором, висновки судуґрунтуються на недопустимих доказах.Зазначала, що з ксерокопії договорів купівлі-продажу прав вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк», акт приймання передачі прав вимоги за договором купівлі продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» та акт приймання - передачі прав вимоги за договором купівлі продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», на які позивач посилався на підтвердження переходу права вимоги, - не відповідають положенням пункту 5.27. Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163- 2003), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55 та пунктам 2, 6 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5. Оскаржуване рішення не відповідає вимогам, встановленим ст. 215 ЦПК України та ухвалене з порушенням принципу змагальності сторін, а саме: судом було взято до уваги та досліджено лише докази надані представником позивача, були проігноровані докази, надані представником відповідача, що є порушенням норм процесуального права.ПАТ «Альфа-Банк» не виконало ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.12.2015 року та не надало належним чином засвідчену копію Додатку №1 до договору купівлі-продажу від 15.06.2012 року або витяг з вказаного додатку, який би міг бути визнаний допустимим доказом у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Представником позивача не було надано копії згоди ПАТ «Сведбанк», що свідчить про те, що до ПАТ «Альфа-Банк» не могло перейти право вимоги за кредитним договором № 2009/0808/45-014 від 19.08.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та відповідачем ОСОБА_1 Суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку», така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №6-1935цс15 від 07.10.2015 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, щовимоги позивача є обґрунтованими та відповідають положенням ст.ст. 33,38,39 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотеко держателем основного зобовязання задовольнити свої вимоги, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, що обумовлене основне зобовязання, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки майно. Оскільки відповідач по справі, ОСОБА_1, є власником декількох обєктів нерухомого майна то положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - не можуть застосовуватись.

Судовим розглядом встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

19.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізичною особою ОСОБА_1 на користь ПАТ Альфа-Банк було укладено кредитний договір № 2009/0808/45-014. На підставі цього кредитного договору, відповідач отримав від банку кредитні кошти у сумі 28000,00 доларів США під 11,90 процентів річних, із зобовязанням щомісячного повернення частинами суми кредиту у строк до 19.08.2030 року.

Крім того, 19.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, було укладено договір іпотеки за № 2009/0808/45-014-Z-1, відповідно до якого відповідач передала цьому Банку в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру № 81 в будинку номер 41 по проспекту Жукова Маршала в місті Харкові. Предмет іпотеки має загальну площу 30,1 кв.м., житлову площу 17,0 кв.м. і складається з однієї житлової кімнати в придатному для житла стані.

Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 28 000,00 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 неналежно виконувала взяті на себе зобовязання, чим порушувала істотні умови кредитного договору, в результаті чого згідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 01.04.2015 р., має прострочену заборгованість: за кредитом 25198,14 дол. США, що за курсом НБУ на 01.04.2015 року складає - 590931,23 грн.,за відсотками 1416,88 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 33227,80 грн. (а.с. 37 т. 1).

На виконання умов кредитного договору та Іпотечного договору, позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але на дату подання позовної заяви ця вимога не була виконана.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦКУкраїни передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦКУкраїни визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи наявні посвідчені позивачем копії: нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк», акту приймання-передачі прав вимоги до вказаного договору від 25 травня 2012 року; нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк»; додаткового договору № 1 до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року; акту приймання-передачі прав вимоги до вказаного договору купівлі-продажу права вимоги від 15 червня 2012 року, предметом яких є право вимоги за кредитними договорами (як існуюче так і майбутнє), зазначеними у додатку № 1 (а.с. 166-191). Представник позивача надала копію витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, із якого вбачається, що предметом купівлі-продажу вказаного договору від 15 червня 2012 року є кредитний договір № 2009/0808/45-014 від 19.08.2008 року та іпотечний договір № 2009/0808/45-014-Z-1 від 19.08.2008 року, позичальник кухаренко В.А. (а.с. 36). При цьому в тексті договорів закреслені умови, що стосуються його ціни, що на правонаступництво позивача в контексті вищевказаних норм ЦК України не впливає.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

У даному випадку відповідач не заявляла про фальшування наданих позивачем посвідчених належним чином копій документів, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги стосовно неналежності цих доказів.

Розмір заборгованості за договором кредиту підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований, по справі безспірно встановлено, що відповідач отримала передбачений договором кредит, що покладає на неї обовязок доведення в суді виконання своїх обовязків по його поверненню, і тому доводи скарги з цього приводу є безпідставними.

В матеріалах справи є інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо відповідача ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, від 02.02.2016 року, від 05.07.3016р., від 19.09.2016р., з яких вбачається, що у її власності перебуває: 1/4 частка квартири № 1 в будинку 28-26 по шосе Севастопольське, смт. Гаспра, м. Ялта, АР Крим; квартира № 41 по вул. Чернишевська в м. Харкові Харківської області;квартира № 81 по проспекту Жукова Маршала в м. Харкові Харківської області. При цьому квартира № 81 по проспекту Жукова Маршала в м. Харкові на підставі договору іпотеки від 19.08.2008 року за заявою ВАТ «Сведбанк» з 19.08.2008р. перебуває під забороною відчуження, і ця іпотека зареєстрована 02.08.2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р., боржник ОСОБА_1 (а.с. 147-149 т. 1, 212-213 т. 1, 56-59 т. 2).

Згідно до інформаційної довідки від 06.06.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо квартири № 41 по вул. Чернишевська в м. Харкові Харківської області власником цієї квартири на підставі договору дарування від 06.10.2015 року є ОСОБА_4, попереднє право власності на цей обєкт нерухомого майна з 17.08.2011 року було зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 150-151 т. 1).

Згідно до інформаційної довідки від 06.06.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо квартири № 1 в будинку 28-26 смт. Гаспра, м. Ялта, АР Крим її власником в ? частині є ОСОБА_1А.(а.с. 152 т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки від 01.07.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо фізичної особи з РНОКПП НОМЕР_1, який належить відповідачу, власником квартири № 41 по вул. Чернишевська в м. Харкові Харківської області на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2011 року є ОСОБА_1; власником квартири № 81 по проспекту Жукова Маршала в м. Харкові Харківської області є ОСОБА_1.При цьому квартира № 81 по проспекту Жукова Маршала в м. Харкові на підставі договору іпотеки від 19.08.2008 року за заявою ВАТ «Сведбанк» з 19.08.2008р. перебуває під забороною відчуження, і ця іпотека зареєстрована 02.08.2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 р., боржник ОСОБА_1 (а.с. 201-203 т. 1).

Оскільки відомості про ОСОБА_4, як власника квартири № 41 по вул. Чернишевська в м. Харкові Харківської області на підставі договору дарування від 06.10.2015 року, які зазначені у вищевказаній інформаційній довідці від 06.06.2016р., в інформаційних довідках, які були отримані пізніше, змінилися на іншого власника відповідача ОСОБА_1, і додана до апеляційної скарги фотокопія договору купівлі-продажу від 15.07.2016 року цього висновку не спростовує, - то колегія суддів погоджується із висновками районного суду про те, що відповідач є власником вказаної квартири, тому у даному випадку для застосування мораторію на примусове стягнення нерухомого житлового майна відсутні передбачені ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» умови у вигляді відсутності у боржника у власності іншого нерухомого житлового майна. Висновки районного суду з цього приводу належним чином вмотивовані, відповідають матеріалам справи і доводами скарги не спростовуються.

Відповідач не надала доказів на підтвердження того, що на день державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на ? частки квартири № 1 в будинку 28-26 по шосе Севастопольське, смт. Гаспра, м. Ялта, АР Крим, 07.11.2005 року, - вона отримала РНОКПП (Реєстраційний Номер Облікової Картки Платника Податків ). Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що відмітка про відсутність такого коду при реєстрації цього обєкта нерухомого житлового майна спростовує висновки районного суду, що відповідач є її власником (а.с. 56 т. 2).

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У п. 12.8 розділу 12 договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» зазначено, що жодна із сторін не наділена правом відступати або передавати всі або будь-які свої права, вигоди та обовязки за цим договором, включаючи ті, що стосуються запевнень та гарантій за цим договором, без попередньої письмової згоди іншої сторони.

Той факт, що представником позивача не було надано до справи копії письмової згоди ПАТ «Сведбанк», не впливає на дійсність наступного договору купівлі-продажу права вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Альфа-Банк», оскільки вказані положення п. 12.8 договору купівлі-продажу стосуються лише можливих заперечень попереднього кредитора, яких по справі не встановлено, а не боржника, чия згода на заміну кредитора відповідно до норми ч. 1 ст. 516 не є обовязковою. Доказів про виконання відповідачем свого обовязку первісному кредитору матеріали справи не містять, тому відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, з огляду на наявні в матеріалах справи належні і допустимі докази переходу до позивача - нового кредитора прав у зобовязанні за вказаними договорами кредиту та іпотеки відповідач боржник за цими договорами зобовязана виконувати свій обовязок новому кредитору і не може пред'явити новому кредитору вимоги у зв'язку з порушенням ним умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Тому заявлені відповідачем у скарзі заперечення проти вимоги нового кредитора є необґрунтованими і правильно були відхиленні районним судом.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

В матеріалах справи наявні витяги про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек квартири АДРЕСА_2, іпотекодержатель «Сведбанк» на підставі договору іпотеки від 19.08.2008р., реєстраційний номер 7768843, а також про реєстрацію змін до цього реєстраційного запису Державного реєстру іпотек 7768843 від 02.08.2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року - за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 20-21 т. 1).

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що ПАТ «Альфа-Банк» є належним позивачем по справі та про дійсність та обґрунтованість заявлених ним вимог, доводи скарги цього висновку не спростовують.

Що стосується не зазначення в рішення районного суду розміру заборгованості за договором кредиту, а також початкової ціни продажу предмету іпотеки, то в цій частині рішення районного суд не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості і порушує положення ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в якій, зокрема, передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на

предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 8 червня 2016 року по аналогічній цивільній справі № 6-1239цс16 прийшла до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів, однак підстав для відступлення у даній справі колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Згідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Позивач надав до районного суду звіт про оцінку та висновок сертифікованого оцінювача про ринкову вартість предмету іпотеки вищевказаної квартири № 81, розташованої за адресою: Харківська область, м. Харків, просп.. ОСОБА_5 (Жукова Маршала), буд. 41, власником якої є відповідач ОСОБА_1, яка станом на 26 липня 2016 року становить 358676,00 грн. (а.с. 224- 249 т. 1). Вказана ціна є найбільш наближеною до дати ухвалення рішення районного суду, відповідачем не була оспорена, тому колегія суддів відповідно до вказаної норми ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» і правової позиції Верховного Суду України вважає її належною початковою ціною предмету іпотеки, яка повинна була зазначена районним судом у резолютивній частині рішення.

Крім того, відповідно до наведеної норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» районний суд повинний був зазначити про загальний розмір вимог кредитора та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки: 25198,14 дол. США, що за курсом НБУ на 01.04.2015 року складає - 590931,23 грн.,за відсотками 1416,88 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 33227,80 грн.

Виходячи з наведеного, оскільки районний суд неповно з'ясував обставини стосовно початкової ціни продажу предмета іпотеки, що мають значення для справи; порушив вказані норми ст..ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» щодо зазначення загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також - початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, - тому відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення районного суду підлягає зміні, з ухваленням нового рішення про його доповнення цими даними. В іншій частині рішення районного суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводами скарги не спростовується і тому залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 жовтня 2016 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення, зазначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2009/0808/45014 від 19.08.2008 року, яка станом на 01.04.2015 року складає 624159,03 грн., та складається із заборгованості: за кредитом 590 931,23 грн.; по відсотках 33227,80 грн.

Початкову ціну для продажу предмету іпотеки визначити в сумі 358 676,00 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії