Провадження № 2/742/1257/16
Єдиний унікальний № 742/2899/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Короткої А.О.,

при секретарі - Хотінь Ж.О.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

28.09.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення боргу розміром 17000 доларів США з ОСОБА_4 на підставі укладеного між ними договору позики.

23.11.2016 року позивачкою було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких вона просила суд стягнути з ОСОБА_4 на підставі договору позики 136000,00 грн основної позики, а також 74566,00 грн відсотків за користування нею за період з 13.06.2013 року по дату ухвалення рішення суду, а всього - 210566,00 грн.

05.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 в черговий раз були уточнені. Так, вона вже просила стягнути з ОСОБА_4 на підставі того ж договору позики 440300,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 17000 доларів США, та 214334,45 грн процентів за користування позикою за період з 13.06.2013 року по 05.12.2016 року, а всього - 654634,45 грн, а також понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 9600,00 грн та витрати, пов'язані з прибуттям її представника до суду, у розмірі 7778,00 грн.

20.12.2016 року ОСОБА_3 востаннє змінила свої позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_4 440300,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 17000 доларів США, 6951,04 грн в рахунок відшкодування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 13.06.2013 року по 20.12.2016 року, а всього - 447251,04 грн, крім того, також понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 12800,00 грн та витрати, пов'язані з прибуттям її представника до суду, у розмірі 9453,00 грн.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав змінені позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на ті обставини, що 13.06.2013 року ОСОБА_4 на підставі договору позики взяла в борг у його довірительки 136000,00 грн, що на той час було еквівалентно 17000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 13.06.2016 року, однак до цього часу їх так і не повернула. Саме тому позивачка нині і просить стягнути їх разом з 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, понесеними нею витратами на правову допомогу та витратами, пов'язаними з прибуттям її представника до суду, у судовому порядку. Також представник позивачки підкреслив, що договір позики є договором реальним, а тому при його наявності відпадає потреба у складенні будь-яких інших документів на підтвердження факту передачі коштів від позикодавця позичальникові.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовних вимог ОСОБА_3 не визнав категорично, посилаючись на те, що дійсно між його довірителькою ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_3 13.06.2013 року було укладено договір позики, відповідно до істотних умов якого підтвердженням передачі коштів є розписка позичальника про їх отримання від позикодавця, однак такої розписки ОСОБА_4 не писала та жодних коштів на підставі цього договору від ОСОБА_3 не отримувала, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Так, своїми підписами у договорі позики (а.с.3, 25) сторони даної цивільної справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили факт наявності між ними договірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

З п.1.1. згаданого вище договору позики вбачається, що саме в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов'язується повернути її у визначений цим договором термін.

А у п.7.8. цього договору позики чітко прописано, що у його тексті сторонами зафіксовані усі істотні умови, що стосуються позики.

Сторони обумовили між собою розмір позики у 136000,00 грн, що на момент укладення договору було еквівалентно 17000,00 доларів США, та те, що позикодавець надає позику позичальнику в день підписання договору (п. 2.1. та п. 3.1. договору), однак поряд з цим вони самостійно визначили також і те, що підтвердженням передачі цих коштів є виключно розписка позичальника про їх отримання від позикодавця (п.3.3. договору).

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд погоджується з твердженням представника позивачки про те, що сам по собі договір позики є реальним та не потребує додаткових документів на підтвердження його укладення, але таким він є лише за тієї умови, що у його тексті зафіксовано факт передачі коштів від позикодавця позичальникові.

У даному ж конкретному випадку сторони добровільно домовилися про те, що факт отримання коштів від позикодавця позичальником обов'язково має бути підтверджений розпискою останнього, однак суду така розписка надана не була, що свідчить на користь сторони відповідача та спростовує твердження сторони позивача про фактичне передання відповідачці обумовленої суми коштів.

В матеріалах справи міститься лише копія розписки ОСОБА_4 від 01.02.2015 року про те, що вона частково віддає ОСОБА_3 борг у сумі 5481,00 грн, але у суду немає жодних підстав вважати, що вона має хоч якесь відношення до укладеного між ними договору позики від 13.06.2013 року (а.с.35).

Тож, дійсно сторонами належним чином було обумовлено надання позики позивачкою відповідачці, однак факту безпосереднього її передання в судовому засіданні ні встановлено, ні доведено не було, у зв'язку з чим суд і прийшов до твердого переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

На підставі наведеного та ст.626 - 628, 1046 ЦК України, керуючись ст.10, 11, 209, 212- 215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Коротка