У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Ковальчук Н.М., Ковалевича С.П.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", ідентифікаційний код 14360570 заборгованість по кредитному договору від 20.04.2010 року на загальну суму 12702 (дванадцять тисяч сімсот дві) грн. 76 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 1891 (одна тисяча вісімсот девяносто одна) грн. 06 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8211 (вісім тисяч двісті одинадцять) грн. 70 коп., заборгованість за комісією 2600 (дві тисячі шістсот) грн. 00 коп., крім того витрати по сплаті судового збору в сумі 1118 (одна тисяча сто вісімнадцять) грн. 09 коп., а всього на загальну суму 13820 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень 85 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає прийнятим в порушення норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Посилаючись на правову позицію Верховного суду України від 11 березня 2015 року в справі №6-16цс15 доводить, що судом не враховано, що ним не підписувались ні «Умови та правила надання банківських послуг», ні «Правила користування платіжною карткою», ні «Тарифи банку», одночасно позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а тому доводи банку щодо ознайомлення його з наведеними документами не можна вважати обґрунтованими, відповідно й не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору від 20 квітня 2010 року.

Звертає увагу, що судом не прийнято до уваги його доводи щодо одностороннього підвищення банком ліміту кредитування з 1500 грн. до 2500 грн., не зважаючи на те, що таких послуг банку він не замовляв, банк безпідставно в односторонньому порядку підвищив ліміт кредитування.

Стверджує про відсутність правових підстав стягнення з нього відсотків за користування кредитом оскільки в договорі не визначено відсотки за користування кредитом, єдиним документом в якому визначено відсотки за користування кредитом є «Тарифи банку», які не визнані судом як частиною договору.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності та безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції визнав, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, за вимогою про стягнення неустойки слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1500 грн. на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що зазначена заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 30 вересня 2015 року заборгованість становить всього 13837 грн. 90 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 1891 гривень 06 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 8211 грн. 70 коп., заборгованість за комісією 2600 грн. 00 коп., штраф 1135 грн. 14 коп.

Доводами апеляційної скарги не спростовано висновок місцевого суду, який побудований на матеріалах справах з посиланням на докази надані позивачем щодо заборгованості відповідача по виконанню умов кредитного договору, а отже порушення положень ст.ст.526,527 ЦК України, що відповідачем не виконувались належним чином зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком.

Відповідачем у доводах апеляційної скарги не спростовано укладення договірних зобов'язань з позичальник в особі банку, за умова якого боржник отримав кредит, а отже повинен виконувати взяті зобов'язання викладені в анкеті-заяві позичальника, в якій вказано, що зазначена заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом враховані заперечення відповідача щодо не підписання Пам'ятки клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, однак на переконання колегії суддів це не позбавляло відповідача під час укладання договору на ознайомлення з цими документами, що в анкеті-заяві зазначаються як складові надання банківських послуг.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо застосування до правовідносин між позивачем та відповідачем положень ст.ст.257,267 ЦК України щодо спливу строку давності звернення до суду у виконанні договірних зобов'язань, з огляду на те, що за розрахунком наданим банком при використанні відповідачем карткового кредиту, останній платіж відповідачем здійснювався 21.03.2013 року, що не спростовується доводами апеляційної скарги та підтверджено відповідачем та його представниками під час апеляційного розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді Н.М. Ковальчук

С.П. Ковалевич