Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О. , при секретарі Атановій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу "Дружба-1" про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування, після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2, яка постійно мешкала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. Вона була членом ЖБК «Дружба». На підставі ордеру № 2440 від 05 січня 1965 року, виданого на ім'я батька позивача, їх родина вселилась до квартири АДРЕСА_1. Вартість кватири на момент вселення складала 2953 рублі. Заборгованості за пайовими внесками немає, що підтверджується довідкою ЖБК «Дружба 1». 10 березня 1992 року КП «Маріупольським БТІ» було видано реєстраційне посвідчення про державну реєстрацію права особистої власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 25,7 кв.м. Після смерті його матері відкрилась спадщина на вказану квартиру. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 за заповітом, який було складено 29 червня 1993 року. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину немає, оскільки його батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. 21 січня 2016 року позивач звернувся до Третьої державної нотаріальної контори м.Маріуполя з заявою про прийняття спадщини та було відкрито спадкову справу № 26/2016. 26 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва на право власності за заповітом після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно у зв'язку з тим, що ним не надано правовстановлюючих документів на квартиру померлої особи. Наведені обставини є перешкодою для здійснення ним права на оформлення спадщини за заповітом після смерті його матері та набуття права власності на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 09 листопада 2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 8).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 є її син - позивач по справі. (а.с. 11).

Статтями 1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається зі спадкової справи № 26/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, позивач у встановлений законом строк 21 січня 2016 року звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26 липня 2016 року за № 1631/02-31 державний нотаріус Третьої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що ним не надано правовстановлюючих документів на відповідне нерухоме майно. (а.с. 13).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

ОСОБА_2 була членом ЖБК «Дружба».

На підставі ордеру № 2440 від 05 січня 1965 року, виданого начальником ЖЕК-22 на підставі рішення виконкому ради депутатів трудящихся на ім'я ОСОБА_3, він разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оселились у квартирі № 53, розташованої по АДРЕСА_1. (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 05 липня 1991 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби м.Маріуполя. (а.с. 9).

10 березня 1992 року КП «Маріупольське БТІ» було видано реєстраційне посвідчення про державну реєстрацію права особистої власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 15).

25 травня 2016 року КП «Маріупольське БТІ» було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 20).

Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, сумі її пайового внеску і граничного розміру жилої площу, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до вимог ст. 384 ЦК України, при викупі квартири член житлово - будівельного кооперативу є її власником.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно роз'яснень п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, придбає право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом.

Вартість кватири на момент вселення складала 2953 рублів. Заборгованості за пайовими внесками немає, що підтверджується довідкою ЖБК «Дружба 1». (а.с. 16).

Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавцем ОСОБА_2 за життя на законних підставах було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому спадкоємець також набуває право власності на це майно в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України ""Про судову практику у справах про спадкування"" № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За наведених обставин, у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивач, який є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, тому суд приходить до висновку про захист прав позивача та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 197, 209, 214, 215 ЦПК України, ч.1 ст. 15 Закону України «Про власність», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року, ст.ст. 328, 384, 1217, 1218, 1268, 1270, 1274 ЦК України, ч.4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу "Дружба-1" про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 Донецької області, житловою площею 25,7 кв.м., загальною площею 40,6 кв.м., у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа