Ухвала

іменем україни

01 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину належить земельна ділянка площею 0,0552 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2016 року їй належить 20/1000 частини дачної будівлі АДРЕСА_2 У свідоцтві зазначено, що 20/1000 частини дачної будівлі АДРЕСА_3 належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 серпня 2003 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 21 серпня 2003 року.

ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 зазначала, що у 2004 році ОСОБА_5 самочинно побудувала кам'яну огорожу, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_4 та проїзду до будинку ОСОБА_4 У результаті самочинного будівництва ширина проїзду до будинку АДРЕСА_3 зменшилась, що є перешкодою у користуванні власністю позивача - неможливістю безперешкодного проїзду до належного ОСОБА_4 житлового будинку, гаражу та земельної ділянки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - дачно-будівельний кооператив «Зелений куток», про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_6 у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_4 та проїзду з боку ДБК «Зелений куток».

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, виконавче провадження відкрито не було.

ОСОБА_4 вважала, що рішення суду є доказом того, що кам'яна огорожу, яка самочинно побудована ОСОБА_5, перешкоджає проходу та проїзду до житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 оскільки вказане рішення не було виконано, перешкоди, що існували у попереднього власника, продовжують існувати і у наступного власника.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_4 в користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_4 та проїзду. У разі відмови зобов'язано знести примусово.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2016 року належить земельна ділянка площею 0,0552 га, кадастровий номер НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2016 року ОСОБА_4 належить 20/1000 частини дачної будівлі АДРЕСА_2 У свідоцтві зазначено, що 20/1000 частини дачної будівлі АДРЕСА_3 належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на дачні будівлі, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 20 серпня 2003 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 21 серпня 2003 року.

ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 та знаходиться у власності ОСОБА_4, та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 належна ОСОБА_5, розділені проїздом між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_5 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 кадастровий номер НОМЕР_2, та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номерНОМЕР_3.

У 2004 році ОСОБА_5 самочинно побудувала кам'яну огорожу, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_4 та проїзду до будинку ОСОБА_4

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - дачно-будівельний кооператив «Зелений куток», про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_6 у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення кам'яної огорожі, що знаходиться на межі земельної ділянки АДРЕСА_4 та проїзду з боку ДБК «Зелений куток».

Рішення набрало законної сили 24 лютого 2012 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року поновлено строк на виконання судового рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, виконавче провадження в справі на час його смерті відкрито не було.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, суд правильно виходив із того, що рішення суду є доказом того, що кам'яна огорожа була самочинно побудована відповідачем та підлягає знесенню, а оскільки вказане рішення не було виконано, перешкоди, що існували у попереднього власника, продовжують існувати і у наступного власника - позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова