Справа № 203/3560/16-ц
У Х В А Л А

іменем України

19 грудня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Булеці А.В.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи старший державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування постанов, визнання недійсними звітів про оцінку майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_2, в якій останній посилався на те, що 18.05.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №203/575/15-ц, на підставі якого старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Кіровський ВДВС) ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження №49287407. В порушення вимог ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» постанова від 11.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем рекомендованим листом з повідомленням про вручення йому не направлялась та в подальшому жодних повідомлень про дії державного виконавця він не от римував. Також 11.11.2015 року державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника в межах суми стягнення в розмірі 404662 грн. 96 коп. Вказана постанова в порушення вимог ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» йому також не направлялась. Тому він був позбавлений можливості її оскаржити. У відповідності до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право вказати ти види майна чи предмети, на які потрібно звернути стягнення в першу чергу. Вказаного права він також був позбавлений. Державним виконавцем не було здійснено виїзд для опису та арешту майна за місцем його реєстрації по вул.Свердлова,10-Б/2 в м.Дніпропетровську. Натомість, 02.12.2015 року надано доручення для здійснення виконавчих дій за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Миру,49/105. При цьому заяву стягувача до виконавчої служби про знаходження майна боржника за вказаною адресою було подано 03.12.2015 року та в той же день було розписано для розгляду державним виконавцем. Однак, постанова про доручення проведення перевірки майнового стану боржника датована 02.12.2015 року. Крім того, вказаною постановою було доручено здійснити перевірку у 10-денний строк. Однак, акти опису та арешту були надані тільки 25.02.2016 року. 15.03.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності ОСОБА_5 для участі у виконавчому провадженні. Проте, в матеріалах виконавчого провадження відсутній договір на проведення оцінки майна, а залучений експерт відповідно до свідоцтва не мав права здійснювати оцінку майна та майнових прав за напрямком 1.7. Оцінка рухомих речей. Тому, останнього неналежного призначено до участі у виконавчому провадженні та він не мав права здійснювати оцінку рухомих речей, що в подальшому призвело до незаконної реалізації належного боржнику майна за непомірно низькими цінами, які не були у встановленому законом порядку визначені належним експертом. При цьому експерт двічі здійснював оцінку майна, про що свідчать звіти від 15.04.2016 року та 28.04.2016 року. Останні не містять характеристик майна та його стану, складені з порушенням діючого законодавства, а їх подальше використання при продажу арештованого майна порушило права боржника. Посилаючись на вказані обставини скаржник просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Індустріальний ВДВС) ОСОБА_4 щодо опису та арешту майна в частині неналежного опису майна, без детальної його ідентифікації в акті опису і арешту майна від 25.02.2016 року; визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Кіровського ВДВС ОСОБА_3 при здійсненні примусового виконання виконавчого листа, а саме: постанову від 02.12.2015 року про надання доручення для проведення виконавчих дій, постанову від 15.03.2016 року про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні та постанову від 17.06.2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Також скаржник просив визнати недійсними звіти про оцінку майна від 15.04.2016 року та 28.04.2016 року, виконані експертом ОСОБА_5

В судовому засіданні представник скаржника підтримав подану с каргу та просив її задовольнити.

Старший державний виконавець Кіровського ВДВС ОСОБА_3 в своїх поясненнях під час розгляду справи та письмових запереченнях проти скарги заперечувала та просила відмовити в її задоволенні за необґрунтованістю, посилаючись на те, що виконавчі дії проводились у відповідності до діючого законодавства. Також посилалась на порушення скаржником строків для звернення до суду зі скаргою.

В призначене на 19.12.2016 року судове засідання остання, будучі належним чином повідомленою, не зявилась, не повідомивши про причини своєї неявки.

Державний виконавець Індустріального ВДВС ОСОБА_4 в судові засідання не зявилась, надавши клопотання про розгляд справи без участі представника Індустріального ВДВС. В наданих до суду письмових запереченнях просила відмовити в задоволенні скарги в частині визнання незаконним її дій.

Представник стягувача в особі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в призначене на 19.12.2016 року судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

За вказаних вище обставин, враховуючи належне повідомлення заінтересованих осіб про день та час слухання справи, відсутність клопотань представників Кіровського ВДВС та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про відкладення розгляду справи через поважні причини неявки, надання державними виконавцями письмових заперечень на скаргу та за відсутності будь-яких клопотань, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності не зявившихся сторін.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши викладені в запереченнях доводи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Кіровському ВДВС перебувало виконавче провадження №49287407 з примусового виконання виконавчого листа №203/575/15-ц, виданого 18.05.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на виконання заочного рішення цього суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в сумі 404662 грн. 96 коп.

З наданої суду копії вказаного виконавчого провадження вбачається, що 04.11.2015 року представником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» зазначений вище виконавчий лист разом із письмовою заявою про його примусове виконання було предявлено до Кіровського ВДВС. Також в заяві представником стягувача було порушено питання про одночасне винесення з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про накладення арешту на кошти та майно боржника (а.с.157-158).

На підставі вказаної заяви та виконавчого листа 11.11.2015 року старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.156).

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з дотримання вимог ст.ст.17-20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV на підставі належним чином оформленого виконавчого документу, відповідної заяви стягувача про його примусове виконання та за місцем знаходження боржника, що було зазначено у виконавчому документі.

Також з огляду на представлені суду матеріали виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було дотримано вимоги ч.1 ст.31 Закону України «По виконавче провадження» щодо направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою боржника, зазначеною у виконавчому документі, що підтверджується наявними в матеріалах виконавчого провадження супровідним листом, реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції та поштовим конвертом про повернення направленої боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження за зазначеною у виконавчому листі адресою за закінченням терміну зберігання (а.с.155,161,167).

А тому відповідні доводи скаржника щодо не дотримання державним виконавцем вимог ч.1 ст.31 Закону України «По виконавче провадження» суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до заяви стягувача державним виконавцем 11.11.2015 року, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми стягнення в розмірі 404662 грн. 96 коп. та копія останньої направлялась боржнику, що відповідає вимогам ч.2 ст.25, ч.1 ст.31 та ч.ч.1-4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV.

03.12.2015 року державним виконавцем на підставі заяви представника стягувача про знаходження майна боржника ОСОБА_2 за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Миру49/105, у відповідності до вимог ч.4 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV було винесено постанову, затверджену начальником відділу, про доручення проведення виконавчих дій, відповідно до якої Індустріальному ВДВС було доручено здійснити перевірку майнового стану боржника за зазначеною адресою у 10-денний строк та направлення акту опису та арешту на адресу Кіровського ВДВС (а.с.146,147).

В поданій скарзі представник боржника посилався на те, що відповідна заява представника стягувача була подана до Кіровського ВДВС та передана на розгляд державного виконавця 03.12.2015 року, в той час, як постанова про доручення проведення виконавчих дій була винесена 02.12.2015 року.

З заяви стягувача вбачається, що остання датована саме 02.12.2015 року та державний виконавець Кіровського ВДВС ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вказана заява була подана та прийнята нею саме 02.12.2015 року і на підставі отриманої інформації про місцезнаходження майна боржника в той же день нею було винесено постанову відповідно до ч.4 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, яка була затверджена начальником відділу.

А тому суд вважає, що проведення реєстрації відповідної заяви представника стягувача 03.12.2015 року не є свідченням неправомірності винесеної постанови та підставою для її скасування.

На виконання постанови від 02.12.2015 року державним виконавцем Індустріального ВДВС ОСОБА_4 16.01.2016 року за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Миру,49/105, було проведено опис та арешт майна боржника, про що складено відповідні акти, які 20.01.2016 року були направлені до Кіровського ВДВС (а.с.113,114-117,118-121,122-128,129-132).

З вказаних актів вбачається, що в останніх відображено назву, колір та робочий стан описаного майна, його кількість. Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що описане майно було сфотографовано, про що зокрема свідчать відповідні відмітки про наявність фотографічних зображень описаного майна боржника ОСОБА_2 в заявках на публікацію в Системі інформації про арештоване майно.

Копії актів опису та арешту направлялись на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення, про що свідчать супровідний лист, реєстр відправлень та поштовий конверт про повернення кореспонденції за закінченням терміну зберігання (а.с.112,164,165).

В звязку з цим, суд вважає, що доводи скарги щодо незаконних дій державного виконавця Індустріального ВДВС ОСОБА_4 в частині неналежного опису майна, а також щодо протиправності постанови від 02.12.2015 року через винесення останньої до надходження заяви стягувача та проведення виконавчих дій поза межами встановленого 10-денного терміну необґрунтованими та такими, що не спростовують правомірності винесення постанови про доручення проведення виконавчих дій та проведення на її підставі опису та арешту майна боржника, як це передбачено ч.4 ст.20, ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV встановлено, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З огляду на це та дотримання державним виконавцем вимог ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV щодо порядку направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а також з урахуванням того, що у встановлений в постанові строк боржником вимоги виконавчого документу в добровільному порядку не виконано та державним виконавцем було вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення, суд приходить до висновку про обґрунтованість винесеної останнім 17.06.2016 року постанови про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Заявляючи вимогу про визнання протиправною та скасування вказаної постанови скаржник в поданій скарзі будь-яких доводів та обґрунтувань щодо неправомірності останньої не навів т відповідних доказів не надав.

В частині заявлених вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Кіровського ВДВС від 15.03.2016 року про призначення експерта, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV визначено, що у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 15.03.2016 року державним виконавцем Кіровського ВДВС було винесено постанову про призначення ОСОБА_5 експертом, субєктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні №49287407 з примусового виконання виконавчого листа №203/575/15-ц, виданого 18.05.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська (а.с.93).

15.04.2016 року та 28.04.2016 року вказаним експертом було складено висновки щодо визначення вартості рухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_2 та було описано та арештовано. Копії вказаних звітів направлялись державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження, у т.ч. боржнику, що підтверджується відповідними супровідними листами та конвертами про повернення направленої боржнику кореспонденції за закінченням терміну зберігання (а.с.95,98,160,163).

Таким чином, у відповідності до вимог ч.3 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV державний виконавець ознайомив боржника з результатами оцінки. Останній будь-яких заперечень проти результатів цієї оцінки не надавав.

Разом з тим, надані суду копії матеріалів виконавчого провадження не містять та під час розгляду справи державним виконавцем не надано відповідного договору між органом ДВС та субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5, як це передбачено п.4.3.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

А з наданих до скарги рецензій на звіти від 15.04.2016 року та 28.04.2016 року вбачається, що оцінювач ОСОБА_5 не мав право проводити оцінку описаного та арештованого рухомого майна боржника, оскільки в наявному у нього свідоцтві оцінювача МФ №7014 від 11.07.2009 року була відсутня спеціалізація по оцінці рухомих речей. При цьому Фонд держмайна України видав сертифікат субєкта оціночної діяльності №633/15 від 10.08.2015 року лише на ті спеціалізації, які зазначені в кваліфікаційному свідоцтві оцінювача, без врахування оцінки рухомих речей (а.с.15,18).

Таким чином, відсутність відповідного договору з оцінювачем та необхідної кваліфікації, підтвердженої належним чином, свідчить про неправомірне залучення державним виконавцем субєкта оцінювача за постановою від 15.03.2016 року.

Відповідно до положень ст.387 ЦПК України встановивши при розгляді справи обґрунтованість доводів скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця неправомірними, зобовязує останнього або іншу особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушень державними виконавцями Кіровського та Індустріального ВДВС вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV при відкритті виконавчого провадження, накладені арешту та опису майна, а також в частині стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

А тому, відповідні вимоги скарги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині доводів скарги та заявлених вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Кіровського ВДВС від 15.03.2016 року про призначення субєкта оціночної діяльності, а також визнання недійсними звітів останнього від 15.04.2016 року та 28.04.2016 року, суд враховує, що відповідно до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 №606-XIV передбачено рецензування звіту у разі заперечення однією із сторін виконавчого провадження проти результатів оцінки та можливість оскарження в судовому порядку оцінки, визначеною за результатами рецензування.

Таким чином, законодавством не передбачено можливість оскарження та визнання недійсними звітів про оцінку майна, як документу, оскільки така оцінка є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно розяснення надані в п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Також суд враховує, що на момент подачі скарги виконавче провадження №49287407 з примусового виконання виконавчого листа №203/575/15-ц, виданого 18.05.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, було закінчено на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, в звязку із скасуванням рішення суду на підставі якого було видано виконавчий документ, про що державним виконавцем 29.06.2016 року було винесено відповідну постанову.

Частину описаного та арештованого майна боржника було реалізовано з торгів в рамках вказаного виконавчого провадження, а іншу частину майна, що не було реалізовано, відповідальних зберігачів постановою від 29.06.2016 року було зобовязано повернути боржнику.

Вказана постанова сторонами виконавчого провадження у визначений в ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV строк оскаржена не була.

А в силу ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV виконавче провадження завершене з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.49 цього Закону, не може бути розпочате знову.

При цьому, суд також враховує, що надані скаржником рецензії на звіти від 15.04.2016 року та 28.04.2016 року не містять відомостей про те, що визначені в рецензіях порушення при оцінці майна призвели до заниження його реальної вартості. Інших доказів цьому та здійснення реалізації майна за заниженою початковою ціною і відповідно порушення прав боржника, останнім суду не надано.

Вказані звіти за спливом шести місяців з дати їх підписання суб'єктом оціночної діяльності втратили свою чинність.

З урахуванням викладеного суд вважає, що заявлені скаржником вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про призначення субєкта оціночної діяльності, а також визнання недійсними звітів останнього, не є належним та ефективним засобом відновлення прав боржника у завершеному виконавчому провадженні та задоволенню не підлягають, що не позбавляє скаржника захисту своїх прав у іншій спосіб, зокрема, щодо визнання прилюдних торгів недійсними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.17-20,25,31,57,82 Закону України «При виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, ст.ст.3,10,11,27,383,386-387 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи старший державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними, визнання протиправними та скасування постанов, визнання недійсними звітів про оцінку майна відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак