АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5525/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/1412/16-ц ОСОБА_1
Категорія: спори, що виникають із сімейних правовідносин Доповідач Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Міненкової Н.О.

суддів: Пономаренко Ю.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 Крістини Валеріївни до ОСОБА_3, третя особа : Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд з України громадянці, яка не досягла 16-річного віку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З початку 2015 року сторони проживають окремо, а дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач не надає їй своєї згоди на виїзд дитини за кордон на відпочинок до родичів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилалась на підстави викладені у ньому. Крім іншого зазначила, що її родичі проживають у Російській Федерації, а саме у Білгородській області. Вони проживають у гарному для дітей заміському будинку , її сестра , тітка та племінники прагнуть побачити її з дитиною. Однак, батько дитини, відповідач по справі, відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон разом з матір'ю для оздоровлення та відпочинку. Відповідач не має бажання сприяти духовному та інтелектуальному розвитку дитини. Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до родичів, однак завжди отримувала неаргументовану відмову. З урахуванням інтересів дитини, вважає, що її позов підлягає задоволенню, оскільки відмова відповідача є безпідставною і йде не на користь дитини.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що прохання позивачки не враховує інтересів дитини, позбавляє його права протягом двох місяців бачити доньку та спілкуватися з нею.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 Крістіни Валеріївни задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить, рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам чинного законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

З початку 2015 року сторони проживають окремо, а дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач не надає їй своєї згоди на виїзд дитини за кордон на відпочинок до родичів.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача щодо виїзду дитини за кордон на постійне місце проживання є припущеннями, та що, на території Белгородської області Росії, що межує з кордоном України, а саме, Харківською областю, проживають родичі позивачки і вони не можуть бути позбавлені права на підтримання родинних відносин з позивачкою та її дитиною . Позивачка просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини в період з 20.04.2016 року по 10.05.2016 року, пізніше уточнила позовні вимоги та зазначила строк перебування дитини за кордоном з 01.06.2016 року по 31.07.2016 року, а пізніше з 08 липня по 31 серпня 2016 року, зазначила місце виїзду: Російська Федерація, Белгородська область. Просила також дозволити без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини.

Суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, але в резолютивній частині зазначив про надання дозволу на виїзд дитини з України до Белгородської області Російської Федерації у період з липня 2016 року по 31 серпня 2016 року без згоди та супроводу батька. (а.с.50).

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник пояснювали, що позивачка з дитиною виїхала до Росії, на звязок не виходить і він вже два місяці не має можливості бачити свою доньку. Раніше він звертався у суд з позовом до позивачки про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні дитини. Суд зобовязав ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні батька з донької та встановив порядок участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною.: щотижня понеділок та четвер з 15-00 до 17-00 та один вихідний з 14-00 до 18-00 в присутності матері дитини.

Представник ОСОБА_3 та сам відповідач стверджували, що протягом двох місяців рішення Московського суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року не виконується, у звязку з тим, що за місцем постійного проживання в Україні дитина та її матір відсутні.

Судова колегія враховуючи, що на час розгляду справи апеляційним судом строк на який суд надав дозвіл на виїзд дитини за кордон без дозволу батька закінчився, а тому відсутні підстави для залишення рішення суду в силі.

Крім того, судом вирішені не усі вимоги, які заявлялися позивачкою, не враховано строк на який надано дозвіл на виїзд дитини та не зазначено про її повернення до постійного місця проживання в Україні. В уточнених позовних вимогах позивачка зазначала конкретну адресу, а саме Російська Федерація, Білгородська область, с. Нікольське, мкр. Західний, вул. Туристична, 4., але в рішенні ця конкретна адреса не зазначена.

З матеріалів справи вбачається, що дитина є малолітньою і відсутність спілкування з батьком на строк більше одного місяця може призвести до того, що дитина відвикне від нього і при подальших зустрічах буде лякатися батька, що негативно може вплинути на її розвиток, тобто суд ці обставини не врахував.

Судова колегія не може вийти за межі заявлених в суді першої інстанції вимог, згідно з яких позивачка просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини в період з 08.07.2016 по 31.08.2016 року. Даний строк пройшов, але позивачка не позбавлена права звернутися у суд з вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,309, 313,317,319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2016 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 Крістині Валеріївні в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - Ю.А. Пономаренко

ОСОБА_2