Номер провадження: 22-ц/785/7580/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Громіка Р.Д.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності,-

встановила:

У січні 2005 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 16.04.2004 року, який був укладений між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_5.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 15.04.2004 року нею було видана довіреність на імя ОСОБА_6, якою вона надала право останньому подарувати квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5.

На наступний день, 16.04.2004 року, вона передумала дарувати зазначену квартиру ОСОБА_5 та скасувала довіреність, що було видана ОСОБА_6.

У подальшому позивачка дізналася, що 16.04.2004 року ОСОБА_6 від її імені був укладений договір дарування з ОСОБА_5 на спірну квартиру, з чим вона не погоджується, та просила визнати зазначений договір недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 16.04.2004 року квартири АДРЕСА_2, який був укладений між ОСОБА_6 Юрієвичем, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 під № 3948.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_3, яка є правонаступником ОСОБА_5, подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи договір дарування недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не передала відповідачу зазначену квартиру та її символів, а ОСОБА_5 не прийняв у дар спірну квартиру, у нього не виникло права власності, а тому договір дарування є недійсним, оскільки порушені вимоги ст. 717 ЦК України.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, що 15.04.2004 року ОСОБА_4 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 285 на імя ОСОБА_6, якою вона надала право останньому подарувати ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2000 року (а.с.7).

На наступний день, 16.04.2004 року, вона подала до нотаріальної контори заяву про скасування зазначеної довіреності на імя ОСОБА_6 (а.с.6).

У подальшому позивачка дізналася, що 16.04.2004 року ОСОБА_6 від її імені був укладений договір дарування з ОСОБА_5 на спірну квартиру, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 3948, з чим вона не погодилася, тому просила суд визнати зазначений договір дарування недійсним та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Оспорюваним рішенням її позовні вимоги були задоволенні, та права власності на спірну квартиру на підставі цього рішення суду вона зареєструвала лише у 2009 році.

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2016 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.25) та копією свідоцтва про смерть (а.с.80).

Відповідно до заповіту, посвідченому 22.03.2016 року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_9, за реєстром № 1688, ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 (а.с.27).

16 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, та дізналася про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2005 року про визнання недійсним договору дарування, що був укладений між ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

26.09.2016 року ОСОБА_3 оскаржила зазначене рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі у якості правонаступника після смерті ОСОБА_5.

Визнаючи недійсним договір дарування, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_4 не передала відповідачу зазначену квартиру та її символів, не передала документів на квартиру, а ОСОБА_5 не прийняв у дар спірну квартиру, у нього не виникло права власності, а тому договір дарування є недійсним.

Але доводи суду першої інстанції не відповідають дійсності та спростовуються наступними доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Згідно з договором дарування, ОСОБА_4 передала у дар ОСОБА_5 спірну квартиру. Зазначений договір дарування не міг бути посвідченим нотаріусом без оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, оформлених на імя дарувальника ОСОБА_4, та інших необхідних документів, тому посилання суду на те, що ОСОБА_4 не передала документів ОСОБА_5С, на квартиру є необґрунтованим.

Крім того, усі послідуючі дії ОСОБА_5 після укладання договору дарування підтверджують факт прийняття останнім у дар квартиру АДРЕСА_1, а саме:

28.04.2004 року КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано право приватної власності на квартиру за ОСОБА_5 (реєстрова книга № 157дод., стор. 104, за реєстровим № 477).

02 квітня 2004 року він знявся з реєстраційного обліку за попередньою адресою: АДРЕСА_3, та 19 травня 2004 року зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта серії КЕ847963, виданим 11.12.1997 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

У травні 2004 року ОСОБА_5 оформив особистий рахунок на зазначену квартиру на своє імя у всіх комунальних установах, що обслуговують житловий будинок, де знаходиться квартира, переоформив договори про надання комунальних послуг на своє імя, що підтверджується довідкою, виданою 24.05.2004 року ДЕЗ «Малиновське», та рахунком-повідомленням № 4763 від 05.09.2016 року, виданим ТОВ «Міський єдиний розрахунковий центр».

Крім того, після укладання договору дарування ОСОБА_5 поселився у спірній квартирі, що свідчить про те, що ключі від квартири йому були передані, він перевіз у квартиру усе своє майно, та прожив в ній з квітня 2004 року по день смерті, тобто до 12.04.2016 року.

Допитані у суді апеляційної інстанції свідки, що були допитані за клопотанням ОСОБА_3, підтвердили зазначені обставини.

Так, свідок ОСОБА_10 пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, був сусідом ОСОБА_5 по сходовій клітці та знав ОСОБА_5 з моменту вселення останнього у спірну квартиру - приблизно з 2004-2005 років, близькими друзями вони не були, але сусідські стосунки підтримували. Свідок пояснив, що ОСОБА_5 проживав у квартирі по день своєї смерті один. Але раніше, до того як заселився ОСОБА_5, у квартирі мешкав молодий хлопець, як його звати свідок не памятає. Також свідок зазначив, що ОСОБА_4 він ніколи не бачив та її не знає.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_5 він знав з весни-літа 2005 року, оскільки разом з ним працював, відносини з померлим були службові. Свідок зазначив, що він неодноразово бував у нього дома на вул. ОСОБА_12, у зазначеній квартирі ОСОБА_5 проживав постійно, нікого іншого у цій квартирі він не бачив. ОСОБА_4 він не знає.

У судовому засіданні, за клопотанням представника ОСОБА_4, також були допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він знає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2000 року, оскільки є другом сім'ї ОСОБА_4 та на даний час працює помічником ОСОБА_4, яка є суддею апеляційного господарського суду м. Києва. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешкали разом однією сім'єю більше 15 років по вул. Канатній у м. Одесі. Спірну квартиру купила ОСОБА_4 для своїх батьків, але, оскільки квартира була замала, вони в неї не заселилися. У 2001 році він почав працювати у м. Одесі, та постало питання де саме він буде проживати, тому з 2001 року по грудень 2005 року, з дозволу ОСОБА_4, він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3. У грудні 2005 року він виїхав з зазначеної квартири, після чого туди вселився ОСОБА_5, оскільки квартиру на вул. Канатній у м. Одесі вони продали, та частину коштів від продажу квартири ОСОБА_4 передала ОСОБА_5.

Також свідок пояснив, що ОСОБА_5 про позовну заяву щодо визнання договору дарування недійсним та у подальшому про рішення суду знав, але до суду не ходив, оскільки ніяких претензій з цього приводу не мав.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що сім'ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знає з 2002 року, оскільки був з ними у дружніх відносинах. Спірна квартира на вул. ОСОБА_12 була придбана за кошти батьків ОСОБА_4, які проживали у м. Севастополі та переїхали до м. Одеси. У 2004 році сімейні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закінчилися, та останні домовилися, що ОСОБА_4 дарує ОСОБА_5 спірну квартиру, а ОСОБА_5 у свою чергу виписується з квартири по вул. Канатній. Оскільки ОСОБА_4 була зайнята, то на його імя, ОСОБА_6, надала довіреність для оформлення договору дарування та надала правовстановлюючі документи на квартиру, довідку-характеристику та інші. Наступного дня він від імені ОСОБА_4 оформив договір дарування на імя ОСОБА_5, та останній від нотаріуса отримав договір дарування. В той же день, після оформлення договору дарування, йому зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що вона з ОСОБА_5 не вирішили питання по квартирі на вул. Канатній, тому договір дарування не потрібно укладати, але вже було пізно, про що він повідомив ОСОБА_4.

Крім того, свідок зазначив, що своє право власності на підставі оспорюваного рішення суду ОСОБА_4 зареєструвала у 2009 році після того, як дізналася, що ОСОБА_5 зареєструвався у спірній квартирі.

Колегія суддів звертає увагу, що свідок ОСОБА_6 не заперечував, що ОСОБА_4 передала йому правовстановлюючі документи на квартиру по вул. ОСОБА_12 та довіреність для оформлення договору дарування, тобто у неї було волевиявлення саме на передання у дар спірної квартири.

Колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 щодо часу вселення ОСОБА_5 в спірну квартиру, проживання в ній співвідносяться з іншими письмовим доказами по справі, а тому не викликають сумнівів в їх достовірності.

При цьому судова колегія критично ставиться до показів свідка ОСОБА_13 Д,М. та ОСОБА_6 оскільки вони суперечать вищевказаним доказам по справі.

Колегія суддів звертає увагу, що на час звернення ОСОБА_4 до суду у січні 2005 року остання зазначила у позовній заяві свою та відповідача ОСОБА_5 адресу проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, однак вже з 19 травня 2004 року відповідач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Аналізуючи усі обставини, враховуючи покази свідків, колегія суддів дійшла висновку, що договір дарування був укладений з волевиявлення ОСОБА_4, при його укладанні ОСОБА_5 отримав усі правовстановлюючі документи на зазначену квартиру, зареєструвався у ній, оформив на себе усі рахунки, прожив у ній більше одинадцяти років та 2016 році у ній і помер.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання недійсним договору дарування, що призвело до порушення прав як ОСОБА_5, так і в подальшому його спадкоємців.

Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_4 з позовною заявою звернулася до Приморського районного суду у січні 2005 року, але ОСОБА_15 вже з 19 травня 2004 року зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою спірної квартири: АДРЕСА_4, що за територіальною підсудністю відноситься до Малиновського районного суду м. Одеси, чим були порушені правила виключної підсудності (ст. 114 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2005 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовити.

Рішення колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_16

ОСОБА_17

ОСОБА_2