Провадження №2/760/1881/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його син ОСОБА_4 Щодо майна померлого заведена спадкова справа № 1227.

Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на гаражний бокс АДРЕСА_1 та автомобіль марки «РАФ-22031-01», 1989 року випуску.

09 лютого 2010 року він звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом.

Йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на гараж (рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2006 року) не зареєстрований в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна, а також через неможливість надати експертну оцінку автомобіля марки «РАФ-22031-01», 1989 року випуску.

Пояснив, що з відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 09 липня 2015 року № 8790 (И-2015) вбачається, що гаражний бокс АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2

Однак, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2006 року виділено у власність ОСОБА_4 гаражний бокс АДРЕСА_1 вартістю 79 500 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію в розмірі 29 150 грн., припинено право власності ОСОБА_2 на гаражний бокс АДРЕСА_1 після виплати на її користь ОСОБА_4 компенсації.

Вказав, що згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України від 13 липня 2015 року № 10/146417 транспортний засіб марки «РАФ 22031», 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1 з 31 березня 1989 року належав «Київській обласній лікарні № 2», 12 березня 2002 року знятий з реєстраційного обліку за договором купівлі-продажу. Подальша реєстрація невідома.

Крім того, вказав, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 25869 від 04 березня 2002 року ОСОБА_4 придбав у Київській обласній лікарні № 2 транспортний засіб марки «РАФ 22031», 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на: гаражний бокс АДРЕСА_1 та автомобіль марки «РАФ-22031-01», 1989 року випуску.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 30.08.2016 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Згідно матеріалів справи представник відповідача-1 був присутній на судових засіданнях 03.03.2016, 08.04.2016 та 11.05.2016, де надав пояснення, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові пояснення, в якій просила розглядати справу за відсутності її представника, розгляд справи залишила на розсуд суду, просила ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з позову позивач звернувся до суду з позовом в порядку глави 89 ЦПК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, який був сином ОСОБА_1 (а.с. 26, 27).

ОСОБА_1 звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом. Спадкова справа № 1227 була зареєстрована у спадковому реєстрі, що підтверджується наданою суду її завіреною копією.

До Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини також звернулась ОСОБА_3, дочка спадкодавця ОСОБА_4

З листа державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 09 жовтня 2013 року (а.с. 146) та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 03 вересня 2014 року вбачається, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину на гаражний бокс АДРЕСА_1 після смерті його сина, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки померлим право власності на гараж не зареєстроване в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (а.с. 165).

У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2006 у справі №2-1052 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл майна задоволено частково. Виділено у власність ОСОБА_4 гаражний бокс АДРЕСА_1 вартістю 79 500 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію в розмірі 29 150 грн., припинено право власності ОСОБА_2 на гаражний бокс АДРЕСА_1 після виплати на її користь ОСОБА_4 компенсації (а.с. 35-37).

З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 09 липня 2015 року № 8790 (И-2015) вбачається, що гаражний бокс АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2

У матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу транспортного засобу № 25869 від 04 березня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_4 придбав у Київської обласної лікарні № 2 транспортний засіб марки «РАФ 22031», 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1 (а.с. 9).

З відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 12 липня 2016 року № 31/26-92723х вбачається, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, остання реєстраційна операція з транспортним засобом марки «РАФ 22031», білого кольору, 1989 року випуску, двигун НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, VIN- НОМЕР_3, власник «Київська обласна лікарня № 2» (, юридична адреса: м. Київ, пров. Несторівський, 13/19) відбулась у ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві 12.03.2002 з приводу зняття з реєстраційного обліку, а станом на 29.06.2016 подальша реєстрація відсутня.

З листа державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 09 жовтня 2013 року вбачається, що позивачу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки «РАФ-22031-01», 1989 року випуску, оскільки він не може надати експертну оцінку автомобіля, що необхідно для видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 146).

Позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на гаражний бокс АДРЕСА_1 та мікроавтобус РАФ-22031-01, 1989 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, двигун НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд вважає, що оскільки позивач, як встановлено судом, є батьком померлого, то він дійсно набув право на спадкування за законом у першу чергу, однак у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: на гаражний бокс АДРЕСА_1 та мікроавтобус РАФ-22031-01, 1989 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, двигун НОМЕР_2, спадщина на яке відкрилась після смерті його сина ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в порядку ст. 1296 ЦК України.

Слід зазначити, що вимоги до відповідача-1 ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з копії спадкової справи №1227, заведеної після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 не є спадкоємцем за законом, оскільки, шлюб між ними було розірвано ще 16.08.2001, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, виданого ВРАГС Залізничного РУЮ у м. Києві.

Відповідач-2 ОСОБА_2 - ОСОБА_3, як вбачається з копії спадкової справи, також є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 цього ж Кодексу якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, померлим не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку права власності на вищевказаний гараж, що підтверджується наступним.

Згідно довідки ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві №388/20 від 25.11.2010 ОСОБА_4 не було виконано рішення суду від 01.02.2006 у справі №2-1052, а саме: не сплачено компенсацію в розмірі 29 150 грн. (а.с. 38), також слід зазначити, що згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації №5045 (И-2016) від 21.04.2016 гаражний бокс АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.12.1997.

Виходячи з вищенаведеного, у ОСОБА_4 за життя не виникло права власності на гаражний бокс АДРЕСА_1, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на гаражний бокс.

Що стосується вимоги позивача про визнання за ним права власності на автомобіль марки «РАФ-22031-01», 1989 року випуску, слід зазначити наступне.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 25869 від 04 березня 2002 року, ОСОБА_4 придбав на Українській універсальній товарній біржі у Київської обласної лікарні № 2 транспортний засіб марки «РАФ 22031», 1989 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 12 липня 2016 року № 31/26-92723х, згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, остання реєстраційна операція з транспортним засобом марки «РАФ 22031», білого кольору, 1989 року випуску, двигун НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, VIN- НОМЕР_3, власник «Київська обласна лікарня № 2» (, юридична адреса: м. Київ, пров. Несторівський, 13/19) відбулась у ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві 12.03.2002 з приводу зняття з реєстраційного обліку, а станом на 29.06.2016 подальша реєстрація відсутня.

На час укладання вказаного договору правовідносини власності регулювалися, зокрема, Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 в редакції від 30.10.1999, Законом України «Про власність» від 07.02.1991 в редакції від 11.04.1995.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» до об'єктів права приватної власності належать, зокрема, транспортні засоби.

Відповідно до положень ст. 128 ЦК Української РСР від 18.07.1963 в редакції від 30.10.1999 передбачалось, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 34 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993 в редакції від 07.03.2002 встановлювалася реєстрація та облік транспортних засобів.

Зокрема, згідно ч.1 Закону державній реєстрації та обліку підлягали призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасіавтомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски.

Відповідно до ч. 2 цього ж Закону державна реєстрація і облік здійснювалися органами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, а їх порядок установлювався Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4 Закону «Про дорожній рух» від 30.06.1993 в редакції від 07.03.2002 власники транспортних засобів зобов'язані були зареєструвати належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після їх придбання, одержання або виникнення обставин, що потребують внесення змін у реєстраційні документи.

Відповідно до ч. 6 Закону експлуатація незареєстрованих транспортних засобів, а також без державних номерних знаків встановленого зразка заборонялася.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року в редакції від 07.05.2001, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляли чи експлуатували їх (п.2. Правил).

Відповідно до п. 3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів здійснювалася

органами Державтоінспекції МВС з метою контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів встановленим в Україні вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням вимог законодавства, що визначає порядок сплати податків, внесення інших обов'язкових платежів, використання транспортних засобів в умовах воєнного та надзвичайного стану, а також для забезпечення їх обліку та попередження протиправних дій щодо них.

Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані були зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Термін реєстрації може бути продовжено у разі неможливості власника транспортного засобу (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Експлуатація транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, а також без номерного знака "Транзит" заборонялася.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку, реєстрація транспортних засобів здійснювалася на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадилися спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не приймалися до реєстрації транспортні засоби, зібрані (складені) з вузлів та агрегатів серійних транспортних засобів без дотримання вимог Закону України "Про дорожній рух"

Відповідно до абз. 2 п. 8 Порядку правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджувалися документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізували транспортні засоби та видавали довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Відповідно до абз. 10 п.8. зазначених Правил для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додавалося свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен був бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводилася.

Згідно абз.11 п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводилася за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Пунктом 43 Правил передбачалося: якщо транспортні засоби знімалися з обліку у зв'язку з їх відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робилася відмітка "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України", номерні знаки здавалися, а видавалися номерні знаки "Транзит".

Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі був його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб.

Як встановлено судом раніше, остання реєстраційна операція з автомобілем марки «РАФ 22031», 1989 року випуску, двигун НОМЕР_2, власник «Київська обласна лікарня № 2» відбулась у ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві 12.03.2002 з приводу зняття з реєстраційного обліку, однак після укладення договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_4 не було здійснено реєстрацію транспортного засобу, а тому в нього не виникло право власності на вищевказаний автомобіль за життя.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до довідки №10/84 від 11.09.2014, виданої Центром №9 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкований УДАІ ГУМВС України в місті Києві, вищевказаний мавтомобіль марки «РАФ 22031», 1989 року випуску, двигун НОМЕР_2 з видачею транзитного номерного знаку 89282 КІ, який належав «Київській обласній лікарні № 2» за базою даних «АМОР» значиться у розшуку (Солом'янське РУ ГУМВС України в м. Києві, кримінальна справа №15580 від 08.05.2009. Причина зап.: Викрадення дата 11.04.2008).

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на все майно не посилаючись на норму закону, на підставі якої просить визнати за ним право на все майно в порушення прав інших спадкоємців.

Суд, керуючись ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 в редакції від 30.10.1999, ст. ст. 334, 1216, 1217, 1261 Цивільного кодексу України, ст. ст. 57, 58, 59, 60, 293 ЦПК України, ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993 в редакції від 07.03.2002, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про власність» від 07.02.1991 в редакції від 11.04.1995, Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року в редакції від 07.05.2001, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова