АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Головачова Я.В., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 наутримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000 грн., починаючи з 09.11.2015 року і до досягнення повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції вважав, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини на належному рівні, відтак повинен сплачувати аліменти.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що проживання дитини разом з матір'ю, буде відповідати її інтересам.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.12.2002 року по 13.11.2007 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колишнє подружжя не веде спільне господарство, мешкають окремо.

Обґрунтовуючи первісний позов, ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_5 не надає належної матеріальної допомоги на утримання їх дитини. Просила стягнути з нього аліменти на дитину в розмірі 6 000 грн.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_5 вказав, що дитині будуть створені кращі матеріальні та побутові умови, якщо вона буде проживати разом з батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.03.2016 року №104-2140, останній не рекомендує визначати місце проживання ОСОБА_4 разом з батьком.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Під час розгляду справи, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що дитина може бути розлучена з матір'ю не встановлено.

При вирішенні спору, суд врахував вищенаведені фактичні обставини, вірно застосував норми матеріального права, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення місцепроживання дитини разом з батьком.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2 000 грн., суд взяв до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Призначений розмір аліментів відповідає інтересам дитини та можливостям батька їх сплачувати.

В судовому засіданні відповідач не заперечив проти стягнення з нього аліментів в такому розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Оболонської РДА у м. Києві, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначений висновок відповідає вимогам закону, та не спростовується іншими доказами наявними у справі.

Доводи про те, що матір дитини змінила щонайменше три адреси в м. Києві, колегія суддів оцінює критично, оскільки апелянтом не доведено будь-якими допустимими засобами доказування, що зазначені обставини негативно вплинули на розвиток та виховання дитини.

Доводи, що на утриманні апелянта перебуває троє дітей та дружина, були враховані судом першої інстанції при визначенні аліментів в розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Посилання апелянта на те, що судом не витребувано жодної довідки на підтвердження доходів сторін, колегія суддів не приймає, оскільки позивач не оспорювала надані відповідачем пояснення з приводу одержуваної ним заробітної плати та інших доходів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 24 травня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Я.В. Головачов

Н.В. Поліщук