Провадження № 2/127/4460/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого - судді Волошина С.А.,

за участі секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник за договором про надання правової допомоги ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що 22.09.2009 року померла мати позивача ОСОБА_4. З дня її смерті відкрилася спадщина. Позивач подав заяву про прийняття спадщини та прийняв у спадок 49/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, проїзд Подвойського, 9. Спадкодавець за життя приватизувала зі співвласником земельної ділянки ОСОБА_2 0,0503 га земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у м. Вінниці по проїзду Подвойського, 9. 26.04.2016 року позивач подав до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться в м. Вінниці по проїзду Подвойського, 9. Нотаріус відмовила йому у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку частка померлої у спільній сумісній власності не визначена. Оскільки позивач є спадкоємцем померлої першої черги, а в силу ст. 372 ЦК України, частка ОСОБА_4 на час смерті у спільному майні становила 1/2, його право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проїзд Подвойського, 9, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, має бути визнане судом, що і стало підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, представник позивача ОСОБА_3 надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримала повністю та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, просила суд розглядати справу у відсутність позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо задоволення позову, просив суд розглядати справу у його відсутність.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2009 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 міською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0503 га, кадастровий номер :03:013:0070, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по І проїзду Подвойського, 9 (а.с.17-19).

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ №151135 ОСОБА_4 померла 22.09.2009 року (а.с.13).

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 27.08.2010 року у справі №2о-73/10 встановлено факт того, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4 (а.с.53 (зворотній бік)-54). Згідно цього ж рішення відповідач ОСОБА_2 теж є сином ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

Відповідно до копії спадкової справи №42/10 до майна померлої 22.09.2009 року ОСОБА_4, наданої Другою вінницькою державною нотаріальною конторою на запит суду, крім ОСОБА_1, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не подавав (а.с.45-75).

25.07.2013 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 49/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, проїзд Подвойського, 9 (а.с.73).

Державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 26 квітня 2016 року за №640/02-31 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0503 га, кадастровий номер :03:013:0070, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по І проїзду Подвойського 9, оскільки нотаріус не може визначити на яку частку зазначеної земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 (а.с.20).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, частинами 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що померла ОСОБА_4 за життя набула право приватної власності на ? частину земельної ділянки в м. Вінниці по І проїзду Подвойського, 9,такого права на до смерті не втратила, тому право власності на вказане майно входить до спадкової маси, на яку відкрилась спадщина після її смерті та може спадкуватись на загальних підставах.

Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статей 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або його незаконність не встановлена судом. Власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою.

Враховуючи наведене, та те, що відповідач як спадкоємець померлої ОСОБА_4 першої черги не заявив про свої спадкові права на спірну земельну ділянку, визнав позов, а також те, що рішення суду у справі не порушить права будь яких третіх осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України.

Судові витрати позивач у позовній заяві просив залишити за ним.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 328, 355, 368, 370, 372, 392, 1217, 1218, 1223, 1225 ЦК України, ст.ст.86, 131 ЗК України, ст.ст. 3, 10,11, 58-60, 61, 174, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0503 га, кадастровий номер :03:013:0070, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по І проїзду Подвойського, 9.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: