Справа № 615/1244/16-ц
У Х В А Л А

26.09.2016 м. Валки

Суддя Валківського районного суду Харківської області Токмакова А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на супровід дитини без згоди одного з батьків,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із заявою, в якій просить надати дозвіл на супровід її дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди одного з батьків.

Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали заяви, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_1 фактично звернулася до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі території України без згоди батька.

Зі змісту заяви вбачається, що з батьком дитини ОСОБА_3 розлучена з 03.08.2008 року, його місцезнаходження їй невідоме. В липні 2014 року разом з дітьми була змушена покинути домівку в м. Луганську в звязку з проведенням антитерористичної операції та виїхати на підконтрольну територію України, тому просить видати рішення суду на дозвіл супроводу дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досягнув 16-ти річного віку, в м. Луганську без згоди та супроводу одного з батьків.

Таким чином, суддя вважає, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, яка підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог, встановлених ст.ст.119, 120 ЦПК України.

В ч.2 ст.119 ЦПК України закріплено загальні вимоги до змісту позовної заяви та її обовязкові реквізити. Зокрема, в позовній заяві необхідно вказати основні дані особи, яку позивач визначив як відповідача у справі (адреса проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номер телефону або інших засобів звязку, якщо такі відомі).

Разом з тим, в позовній заяві позивач зовсім не зазначила даних фізичної чи юридичної особи, яку вона визначила у справі як відповідача.

Крім того, у позовній заяві позивач має зазначити той спосіб захисту права, передбачений законодавством України, який він просить суд застосувати до відповідача та підставу позову, тобто ті юридичні факти, на основі яких він обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні відносини.

Ст.3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства, що є основоположними ідеями, закріпленими в нормативному акті, що має вищу юридичну силу. В тому числі передбачений ст.55 Конституції України принцип судового захисту порушених прав і інтересів, який означає, що учасник приватноправових відносин має право звернутися до судових органів для захисту своїх порушених і законних інтересів одним із способів, передбачених ст.16 ЦК України.

У позовній заяві позивач має зазначити той спосіб захисту права, передбачений законодавством України, який він просить суд застосувати до відповідача та підставу позову, тобто ті юридичні факти, на основі яких він обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні відносини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В даному випадку під порушенням цивільного права розуміється такий стан субєктивного права, при якому особа зазнала протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого її субєктивне право зазнало зменшення або ліквідації як такого. Про невизнання цивільного права свідчать дії учасника цивільного правовідношення, який несе юридичний обовязок перед особою, що спрямовані на заперечення у цілому або у певній частині субєктивного права іншого учасника цивільного правовідношення, внаслідок якого особа позбавлена можливості реалізувати своє право. Оспорювання цивільного права це такий стан цивільного правовідношення, при якому між учасниками існує спір з приводу наявності чи відсутності субєктивного права у сторін, а також належності такого права певній особі.

Способами захисту цивільних прав і інтересів згідно положень ст.16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналізуючи вимоги вище зазначених норм закону, позовна заява є незрозумілою, оскільки за її змістом позивач не предявляє позов до будь-якої фізичної чи юридичної особи, а просить надати дозвіл на супровід її дитини без згоди та супроводу одного з батьків, що не передбачено нормами чинного ЦПК України, оскільки відповідно до положень ст.33 ЦПК України позов повинен бути предявлений до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

В позовній заяві не конкретизовано, які саме цивільні права чи особисті інтереси, належні позивачу у відповідності до чинного законодавства, порушено, не визнано або оспорено фізичною або юридичною особою, яку вона визначила як відповідача у справі. При цьому позивачем не зазначено спосіб захисту цивільних прав і інтересів згідно положень ст.16 ЦК України, який вона просить застосувати конкретно до відповідача.

Крім того, позивачем не сплачено судовий збір в передбаченому законом порядку та не надано доказів у разі звільнення від його сплати, таке клопотання відсутнє.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру.

П.2 ч.2 ст.4 цього Закону передбачає, що при подачі позовної заяви немайнового характеру, судовий збір обчислюється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2016 року становить 1378 грн.

За таких обставин, суддя вважає, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених в ст.ст.119,120 ЦПК України, а тому відповідно до положень ст.121 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.121,208-210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на супровід дитини без згоди одного з батьків залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити вказані в ухвалі недоліки протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали, розяснивши, що інакше позовна заява буде вважатись неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : А ОСОБА_4