У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 21105,79 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 7959,84 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9172,72 грн та заборгованість по пені і комісії за користування кредитом у розмірі 2492 грн, штрафи у розмірі 500 грн (фіксована частина) 981,23 (процентна складова).

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Оскільки, відповідачвзяті на себе зобов'язання не виконував виникла заборгованість, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Повторним заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 19 листопада 2015 року про виправлення описки, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21105,79 грн, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 7959,84 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9172,72 грн та заборгованість по пені та комісії за користування кредитом у розмірі 2492 грн, штрафи у розмірі 500 грн (фіксована частина) 981,23 (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що згідно виписки по заборгованості відповідача, платежів за кредитним договором з лютого 2011 року внесено не було, заборгованість за кредитним договором виникла з березня 2011 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 7 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявив ОСОБА_5

Скасовуючи рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що уразі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Суд першої інстанції не врахував викладеного та помилково послався на сплив строку позовної давності щодо вимог позивача.

Апеляційним судом встановлено, що строк дії платіжної картки закінчився у листопаді 2014 року. В анкеті - заяві від 21 січня 2011 року ОСОБА_5. погодився з тим, що він ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді та зобов'язався їх виконувати, про що свідчить його особистий підпис, наявність якого він не оспорює. Отримавши картку банку та кредитні кошти відповідач погодився з усіма умовами кредитного договору який складається з заяви-анкети ОСОБА_5, Умовами та Правилами надання банківських послуг, кредитної картки отриманої відповідачем та кредитного ліміту.

Згідно п. 1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є частиною укладеного між сторонами договору, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлений та погоджений сторонами договору тривалістю у 50 років.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилкового вважав, що банком пропущено строк позовної давності та відмовив у задоволенні позову з цих підстав. При цьому, апеляційний суд вважав обґрунтованими заявлені банком вимоги, у зв'язку із чим, стягнув з відповідача на його користь кредитну заборгованість.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відповідності до п. 1.1.2.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався виплачувати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, перевищення платіжного ліміту, а також виплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним Договором.

Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» посилався на те, що ОСОБА_5 неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього, станом на 31 липня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 21 105 грн 79 коп., у тому числі: 7 959 грн 84 коп. - заборгованість за кредитом; 9 172 грн 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 492 грн - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 981 грн 23 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою апеляційного суду залишився п.1.1.7.4 Умов та правил, згідно якого у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Не надано правової оцінки п.п. 1.1.7.6, 1.1.7.7 Умов та правил, якими передбачено умови, за яких дія картки не продовжується.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Апеляційний суд послався на те, що строк дії картки закінчився у листопаді 2014 року, разом з тим, не вказав з чого він виходив вважаючи встановленою вказану обставину та якими доказами це підтверджується, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору.

Розглядаючи даний спір, суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив питання щодо дотримання строку позовної давності, не встановив початок його перебігу, не перевірив факт встановлення позовної давності сторонами договору у п'ятдесят років, зокрема не з`ясував у якій саме редакції діяли Умови та правила користування платіжною карткою станом на 2011 рік, тобто на момент укладення кредитного договору, чи передбачали вказані правила строк позовної давності у п'ятдесят років.

Не перевірено, з якими саме Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам був ознайомлений відповідач. Не надано оцінки та не встановлено обставин щодо терміну дії картки, обставин щодо дати внесення останнього платежу, а також обставин щодо не видачі або видачі відповідачу нової картки, після закінчення строку дії попередньої.

Вирішуючи спір по суті, в порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню, на зазначене вище уваги не звернув та дійшов до передчасного висновку про задоволення позову про стягнення кредитної заборгованості.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою доводів сторін та оцінкою наданих ними доказів, характеру спірних правовідносин та норми права, яка підлягає застосуванню, судом з'ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303, 307 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська