Справа №451/668/16-ц
Провадження № 2/451/314/16
РІШЕННЯ

іменем України

30 червня 2016 року

м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого-судді Крет А.І.

при секретарі Загайській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехів, цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області в інтересах позивача ОСОБА_2 з позовом до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права на земельні ділянки у порядку спадкування.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 25 вересня 2009 року помер ОСОБА_3. Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є син ОСОБА_2, син ОСОБА_4 та син ОСОБА_5. Представник позивача також стверджує, що спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилися, що вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, за твердженням представника позивача, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця є ОСОБА_2. Представник позивача також зазначає, що після смерті спадкодавця, окрім іншого, залишилося спадкове майно, а саме земельні ділянки загальною площею 16,55 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 16 лютого 2001 року. За твердженням представника позивача, на дане майно нотаріус не може видати свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки у державному акті відсутній один із підписів інженера-землевпорядника.

Просить суд визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування право користування земельною ділянкою загальною площею 16,55 га, яка складається з земельної ділянки площею 4,0 га ділянка №1, площею 3,5 га ділянка №2, 6,5 га ділянка №3, 2,55 га ділянка №4 згідно Державного акту на право постійного користування землею від 16 лютого 2001 року.

Позивач до суду повторно не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином через свого представника.

Представник позивача до суду не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце був повідомлений належним чином, подав суду листа, в якому просить справу слухати без свого представника. Позовні вимоги визнає.

Суд вважає, що явка до суду є правом, а не обовязком особи. ОСОБА_6 того, у даній справі явка позивача не була визнана судом обовязковою. А тому неявка осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання не перешкоджає суду здійснити її розгляд по суті спору за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з наявної в матеріалах спадкової справи № 12/10, заведеної 04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7, що 25 вересня 2009 року в місті Радехові Львівської області помер ОСОБА_8.

Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу вимог ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8 за свого життя заповіту не складав.

Таким чином за відсутності заповіту спадкодавця суд приходить до висновку, що спадкування позивачем відбувається за законом.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про народження позивача, що ОСОБА_2 належить до спадкоємців першої черги за законом як син спадкодавця ОСОБА_8.

В силу вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Частиною 3 ст.254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом подання 04 лютого 2010 року приватному нотаріусу Радехівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7 заяви про прийняття спадщини. При цьому, з огляду на те, що, на думку суду, останнім днем строку для подання позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом, заяви про прийняття спадщини було 25 березня 2010 року, то дії спадкоємця, що свідчать про прийняття спадщини, вчинені своєчасно.

З копії спадкової справи вбачається, що 12 червня 1996 року шлюб між спадкодавцем ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано та на підтвердження даної обставини 12 червня 1996 року Відділом запису актів громадянського стану Радехівської районної державної адміністрації Львівської області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. ОСОБА_6 того, з наявною в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть вбачається, що 21 лютого 2008 року у селі Вузлове Радехівського району Львівської області ОСОБА_9 померла.

Судом також встановлено, що 19 квітня 2010 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було подано заяви до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7.

Зі змісту даних заяв вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги, в установлені строки заяви на прийняття спадщини не подали, за продовженням цього строку звертатися до суду не будуть. Стверджують, що постійно разом із спадкодавцем не проживали, тому відповідно до ст. 1272 ЦК України, вважають себе такими спадкоємцями, що не прийняли спадщину. Не заперечують проти прийняття спадщини спадкоємцем першої черги громадянином ОСОБА_2.

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 10 червня 2010 року до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_7 була подана нотаріально посвідчена заява від дочки спадкоємця ОСОБА_10. Зі змісту даної заяви вбачається, що ОСОБА_10 постійно разом із спадкодавцем не проживала, тому відповідно до ст. 1272 ЦК України, вважає себе такою що не прийняла спадщину. Не заперечує проти прийняття спадщини спадкоємцем першої черги ОСОБА_2.

А відтак суд приходить до висновку, що позивач, ОСОБА_2, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений законом строк після смерті 25 вересня 2009 року ОСОБА_8.

Відповідно до ч.1. ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу вимог ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Судом встановлено, що 16 лютого 2001 року ОСОБА_8 на підставі рішення VIII сесії ІІІ скликання Радехівської районної ради народних депутатів Радехівського району Львівської області від 19 жовтня 1999 року було видано державний акт на право постійного користування землею серії ІVЛВ № 017407.

Даний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 304. Відповідно до змісту даного державного акту спадкодавцю надано у постійне користування земельна ділянка площею 16,55 га на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Дана земля складається із: земельної ділянки № 1 площею 4,0 га, земельної ділянки № 2 площею 3,5 га, земельної ділянки № 3 площею 6,5 га, та земельної ділянки № 4 площею 2,55 га.

Відповідно до ст.22 Земельного кодексу України (від 18 грудня 1990 року, що був чинним на момент видачі державного акту) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно ст. 23 ЗК України (від 18 грудня 1990 року, що був чинним на момент видачі державного акту) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

А відтак суд приходить до висновку, що до позивача як єдиного спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину належним чином та у встановлений законом строк, переходять належне спадкодавцю право постійного користування землею у вигляді вищезазначених земельних ділянок. Оскільки таке право, на думку суду, належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті, а також не є нерозривно пов'язаним з особою спадкодавця.

У п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Отже, системний аналіз вищезазначених розяснень дає суду підстави для правового висновку, що у спадкових справах, а саме у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та у спорах про визнання права власності на спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця належними відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для пропонування позивачу замінити первісного відповідача належним відповідачем чи залучати належного відповідача з власної ініціативи. Оскільки за обставин неприйняття спадщини іншими спадкоємцями за законом суд вважає, що саме орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини повинен відповідати за позовом у даній справі.

Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

На думку суду, визнання відповідачем позову у даній справі не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А відтак суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування право користування земельною ділянкою загальною площею 16,55 га, яка складається з земельної ділянки площею 4,0 га ділянка №1, площею 3,5 га ділянка №2, 6,5 га ділянка №3, 2,55 га ділянка №4 згідно Державного акту на право постійного користування землею від 16 лютого 2001 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області, шляхом подання через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6