Ухвала

іменем україни

22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 серпня 2013 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний» на суму вкладу в розмірі 875 Євро на строк до 21 серпня 2014 року, із процентною ставкою у розмірі 8,1 % річних. Також 24 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 35 019 дол. США на строк до 24 березня 2015 року, із процентною ставкою в розмірі 5,5 % річних. Крім того, 25 грудня 2014 року між сторонами укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 1 160,31 Євро строком до 30 грудня 2015 року із процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 4,5 %. По закінченню вказаних договорів позивач звернувся до відділення ПАТ «Дельта Банк» із заявою про повернення суми вкладів, однак ПАТ «Дельта Банк» відмовило йому у виплаті готівки.

Отже, позивач вважає, що невиконання вимоги, про повернення коштів, відповідач порушує його законні права як вкладника банку, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти за договорами в сумах 875 Євро, 35 019 доларів США та 1 160,31 Євро відповідно.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 вересня 2016 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року за № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», останнього віднесено до категорії неплатоспроможних, в зв'язку з чим, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року, з 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації, яку продовжено до 04 жовтня 2017 року, відповідно до Постанови НБУ від 02 жовтня 2015 року, а отже підстав для виплати позивачу коштів, які залишилися після отримання гарантованої суми відшкодування відсутні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено три договори банківського вкладу (депозиту): № 007-02508-160813 від 16 березня 2013 року «Найкращий Пенсійний» на суму закладу в розмірі 875 Євро на строк до 21 серпня 2014 року, де відповідно до п. 1.4 договору, банк нараховує вкладнику відсотки на вклад у розмірі 8,1 % річних; № 012-02707-241214 від 24 грудня 2014 року «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 35 019 дол. США на строк до 24 березня 2015 року із процентною ставкою в розмірі 5,5 % річних; № 002-02707-251214 від 25 грудня 2014 року «Найкращий від Миколая» на суму вкладу в розмірі 1 160,31 Євро строком до 30 грудня 2015 року із процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 4,5 %.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до копії витягу з реєстру вкладників, 15 червня 2015 року та 06 липня 2015 року позивачу було виплачено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн. (а. с. 37).

Відповідно до реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», станом на 06 липня 2015 року, залишок коштів на рахунках відкритих на ім'я ОСОБА_4 складає 802 552,43 грн (а. с. 38).

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено в статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 4 - вимоги вкладників фізичних осіб, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 7 - інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідноз п. 16 ст. 2 Закону України«Просистему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року по справі № 6-2001цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

З урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач, як вкладник (кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог в межах процедури ліквідації банку, оскільки, вищезазначеним Законом не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача грошових коштів за договорами банківського вкладу, оскільки частина цих коштів в розмірі 200 000 грн. сплачена позивачу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а решта коштів в частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягає поверненню позивачу в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах процедури ліквідації банку.

Судами також вірно враховано, що у разі задоволення позову, суд своїм рішенням фактично виведе позивача із загальної (четвертої) черги, чим порушить права невизначеного кола осіб, які звернулись до боржника (відповідача у справі) про виплату боргу у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, чим штучно поставить вказаних осіб у порівнянні з позивачем у нерівне становище, що за даних обставин є недопустимим.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Волинської області від 01 вересня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова