У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - виконавчий комітет Ірпінської міської ради, про усунення перешкод у користуванні 1/2 частиною будинку та 1/2 частиною земельної ділянки і надвірними спорудами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. 1/2 частина будинку належить їй та ОСОБА_7, а інша 1/2 частина будинку належить ОСОБА_5 Вказувала, що відповідачі змістили свій паркан в бік її земельної ділянки, внаслідок цього звузили її прохід з 4 м. до 3, 8 м., а також скоротили відстань паркану з вулиці за рахунок зведеної ними добудови і встановили свій паркан біля її частини будинку. Таким чином, вона не має підходу до своєї частини будинку. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод в користуванні 1/2 частиною будинку АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 500 кв. м біля її частини будинку шляхом перенесення існуючих парканів з АДРЕСА_1 біля приміщення 2-3 відповідно до графічного матеріалу до рішення виконкому Ірпінського міської ради Київської області від 23 червня 1998 року № 195/2 в місцях, визначених висновком судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 12 грудня 2012 року. Зобов'язати ОСОБА_5 знести (демонтувати) добудову «а-3», яка зведена на виділеній їй земельній ділянці, а також стягнути з відповідачів 1616 грн на ремонт покрівлі й паркану та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 1 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод в користуванні 1/2 частиною спірних будинку та земельною ділянкою шляхом перенесення існуючих парканів з АДРЕСА_1 біля приміщення 2-3 відповідно до графічного матеріалу до рішення виконкому Ірпінського міської ради Київської області від 23 червня 1998 року № 195/2 в місцях, визначених наведеним висновком судової будівельно-технічної експертизи. Зобов'язано ОСОБА_5 знести частину спірної добудови «а-3». В решті позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_5 знести частину добудови «а-3» будинку АДРЕСА_1 розміщену на земельній ділянці, яка згідно з рішення виконкому Ірпінської міської ради Київської області від 23 червня 1998 року № 195/2 перебуває у користуванні ОСОБА_4 скасовано та ухвалено у справі в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 щодо зобов'язання ОСОБА_5 знести частину добудови «а-3» будинку АДРЕСА_1 розміщений на земельній ділянці, яка згідно з рішення виконкому Ірпінської міської ради Київської області від 23 червня 1998 року № 195/2 перебуває у користуванні ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. 42, 120 ЗК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про те, що порядок користування земельною ділянкою, який був визначений між попередніми власниками будинку, являється обов'язковим і для наступних власників будинку, оскільки земельна ділянка переходить до нових власників будинку на тих же умовах і в тому ж обсязі, що і у попереднього землекористувача.

Апеляційний суд врахував вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладені в ухвалі від 20 травня 2015 року у справі № 6-2539св15.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 1 жовтня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Київської області від 2 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.В. Ступак