АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-1961/11
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звертаючись до суду зі скаргою на неправомірні дії Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, обгрунтовував тим, що державним виконавцем було невірно нараховано заборгованість по аліментам з його підприємницької діяльності та видана довідка-розрахунок, яка невірно обраховує розмір аліментів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року скаргу ОСОБА_4 на неправомірні дії Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області задоволено.

Визнано неправомірною довідку-розрахунок від 15.05.2015 року ДВ-1 №16880р.№38774 про нарахування та сплату аліментів з підприємницької діяльності боржника ОСОБА_4 в загальній сумі 482809,30 гривень та скасовано її.

Зобов'язано державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Гордієнко Н.І. провести перерахунок заборгованості по аліментам та зарахувати зайво сплачені кошти в рахунок подальшої сплати аліментів.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу де ставив питання щодо її скасування. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Інші учасники про день і час розгляду справи повідомлялися за адресами визначеними в матеріалах справи, в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу ї їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Суд першої інстанції задовольняючи скаргу виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено порушення державним виконавцем прав заявника ОСОБА_4 під час вчинення виконавчих дій. Заявником було надано вис новок щодо фактичного доходу від підприємницької діяльності - платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та розрахунок аліментів із зазначеного доходу за період з 28.03.2011 року по 31.12.2014 рік. Відповідно до висновків спеціаліста ОСОБА_7 від 01.02.2016 року проведені нарахування аліментів не вірні, сума належних до утримання та перерахування аліментів складає 120260,24 гривень. Різниця між невірно нарахованими аліментами та фактично необхідними для утримання та перерахування складає 362549,02 гривень. Таким чином суд вважав встановленим порушення державним виконавцем прав заявника ОСОБА_4, що є підставою для задоволення скарги.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи у відповідності до рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2012 року було задоволено позовні вимоги заступника прокурора Печерського району м. Києва в інтересах ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/3 частини щомісячно.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2012 року, відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва.

15 травня 2012 року Печерським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-1961.

18 липня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

15 травня 2015 року державним виконавцем було складено довідку-розрахунок про нарахування та сплату аліментів з підприємницької діяльності з 01.01.2011 року по 01.01.2015 року з боржника ОСОБА_4 в загальній сумі 482809,30 гривень.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції яка діяла на момент складання довідки - розрахунку) передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Відповідно до п. 7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року ( далі Інструкція) розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилися після утримання податків, відсотків або частки заробітку ( доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Згідно п.7.13.1 вказаної Інструкції якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Складаючи довідку - розрахунок ( 15 травня 2015 року) державний виконавець вказував на те, що заборгованість нарахована згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», довідок з місця роботи ТОВ БДБК «Меркурій» та звітів УПФУ в Броварах та Броварському районі.

Суд першої інстанції визнаючи неправомірною довідку-розрахунок від 15.05.2015 року ДВ-1 №16880р.№38774 про нарахування та сплату аліментів з підприємницької діяльності боржника ОСОБА_4 в загальній сумі 482809,30 гривень, скасовуючи її та зобов'язуючи державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області Гордієнко Н.І. провести перерахунок заборгованості по аліментам та зарахувати зайво сплачені кошти в рахунок подальшої сплати аліментів, на думку колегії суддів, в мотивувальній частині ухвали не навів обґрунтувань того в чому ж полягає неправильність розрахунку зробленого державним виконавцем та неправомірність дій ( бездіяльність) самого державного виконавця.

Що суперечить положенням ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року. Так як у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати.

Колегія суддів вважає, що за відсутності мотивування судом в чому полягає неправильність даних викладених в довідці - розрахунку від 15.05.2015 року ( арифметична помилка, відсутність документів на підтвердження доходів, неврахування фактично сплачених коштів, тощо ), державний виконавець позбавлений можливості виконати рішення суду щодо проведення розрахунку по заборгованості та зарахувати зайво сплачені кошти у рахунок подальшої сплати аліментів.

Так як у відповідності до положень п. 7.13.1 Інструкції лише після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про це стягувача та боржника.

Крім того у мотивувальній частині кожного судового рішення має бути також наведено посилання на закон та інші нормативно - правові акти матеріального права ( назва, стаття, її частина, абзац, підпункт,) керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Подаючи скаргу боржник просив суд визнати дії державного виконавця при складення довідки - розрахунку неправомірними, щодо нарахування розміру аліментів з підприємницької діяльності боржника посилаючись на те, що нарахування аліментів з доходів підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно ПКУ є невірними. Надаючи на підтвердження висновок здійснений ОСОБА_7 за спірний період часу.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 звертався до суду першої інстанції під час розгляду справи з клопотанням про відкладення розгляду справи до отримання експертного висновку щодо правильності нарахування заборгованості зроблених ОСОБА_7 ( а.с. 132 т. 10).

Незважаючи на те, що відповідно до положень Постанови Пленуму ВССУ за № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» п.17 справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями встановленими ст. 386 ЦПК - суд першої інстанції залишив дане клопотання без вирішення, а відтак висновок експерта Дослідницького інформаційно - консультативного центру № 1- 14/11/2016 року був отриманий після постановлення ухвали.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення не було взято до уваги те, що за ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами справи суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно поданої скарги ОСОБА_4 просив суд визнати дії державного виконавця ВДВС Броварського МРУЮ Гордієнко Н.І. неправомірними ( т. 10 а.с. 3).

Резолютивна частина ухвали суду не свідчить про те, що такі вимоги скаржника судом були розглянуті.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня2016 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: