Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/636/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 53 Доповідач Матюшенко І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, зобов'язання оформити відпустку по догляду за дитиною до трьох років, стягнення коштів за завдану моральну шкоду та за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання трудового договору недійсним, за участі третіх осіб без самостійних вимог: Радомишльського відділення Малинської МДПІ у Житомирській області, Радомишльського районного центру зайнятості населення в Житомирській області,

в с т а н о в и л а :

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині часткового, на суму 641 грн. 14 коп., задоволення її позову про стягнення недоплаченої заробітної плати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2. на її користь 2814 грн. недоплаченої заробітної плати. Зокрема апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку щодо кількості відпрацьованих нею робочих днів, не врахував, що трудовий договір на даний час не розірвано та не застосував до спірних правовідносин положень ст. 22 Закону України "Про оплату праці".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 22.10.2014 року між сторонами укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого приватний підприємець ОСОБА_3 прийняла на роботу в якості продавця продовольчих товарів ОСОБА_1 Час виконання робіт - восьмигодинний робочий день, п'ять днів на тиждень з оплатою праці у розмірі мінімальної заробітної плати та тривалістю щорічної оплачуваної відпустки - 24 календарних дні. (а.с.23). Вказаний договір не розірвано. За період з дня укладення договору до 25.12.2014 року (до дня народження позивачем дитини, а.с. 22) ОСОБА_1 відпрацювано 18 робочих днів та отримано 540 грн. заробітної плати.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 22 цього ж закону встановлено, що суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Мінімальний розмір заробітної плати, згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік, у місячному розмірі становив 1218 грн., а тому середньоденна у жовтні та листопаді 2014 року заробітна плата позивача мала становити, відповідно, 52.96 грн. та 60.90 грн.

Враховуючи, що позивачу під час виконання обов'язків продавця відповідачем виплачувалася заробітна плата у розмірі по 30 грн. на день, що є меншою від розміру, передбаченого трудовим договором та законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність поновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом стягнення з відповідача різниці між розміром мінімальної заробітної плати і фактично здійсненими роботодавцем виплатами за фактично відпрацьований позивачем час. При цьому суд обґрунтовано виходив із розміру мінімальної заробітної плати, що діяв на час ухвалення судом рішення у справі, а саме, 1378 грн. (ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік").

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відпрацювала більшу ніж 18 кількість робочих днів колегією суддів визнаються безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі письмовими доказами (а.с.62-64, 131). Така ж кількість відпрацьованих позивачем днів була встановлена колегією суддів при порівняльному огляді в судовому засіданні журналів обліку продажу товарів, які самостійно вели окремо одна від одної і робітник і роботодавець.

У іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді