Справа № 482/683/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2016 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Андреєвої Ю.В., за участю скаржниці ОСОБА_1, представників субєкта оскарження ОСОБА_2 і ОСОБА_3, представника боржника ОСОБА_4, заінтересованої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції в Миколаївській області (далі ДВС) про оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

10 березня 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданою скаргою на постанову державного виконавця ДВС про закінчення виконавчого провадження від 26 січня 2016 р., що виконувалося на підставі виконавчого листа № 1419/2566/2012, виданого 23.09.2015 р. Новоодеським районним судом Миколаївської області у справі (№ 1419/2566/2012) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що спірна постанова є незаконною, оскільки рішення суду, яке має зобовязальний характер, а саме: зобовязує відповідача ОСОБА_6 засипати вигрібну яму, не виконано і, що його виконання можливе без участі боржника самим державними виконавцем, просила суд визнати цю постанову ДВС неправомірною.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представники субєкта оскарження ДВС в судовому засіданні скаргу не визнали та просили в її задоволенні відмовити мотивуючи тим, що державним виконавцем вжито всі заходи зобовязального характеру для виконання рішення суду. На боржника накладено штрафи за невиконання рішення суду та направлено подання до Новоодеського відділення Вознесенського відділу поліції про притягнення до кримінальної відповідальності боржника ОСОБА_6 за його невиконання і на підставі п. 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Представник боржника ОСОБА_4 вимоги скарги не визнала. Пояснила, що її батько ОСОБА_6 є інвалідом першої групи, обмежений у русі та проживає за її адресою по вул. 50 років ВЛКСМ, 4 в м. Нова Одеса. Бувша дружина батька, ОСОБА_5, яка залишилася проживати у домоволодінні, на території якого необхідно засипати вигрібну яму не бажає цього робити і не допускає її до будинку. ОСОБА_5 особисто сплачувала штрафи та виконавчий збір за постановами державного виконавця ДВС.

Заінтересована особа ОСОБА_5 також просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її скарги посилаючись на те, що фактично вона як бувша дружина боржника проживає у домоволодінні, на території якого вирішено засипати вигрібну яму. Добровільно засипати яму відмовляється, оскільки на території двору не має іншого місця для іншої ями, а без каналізації вона не зможе в повному обсязі користуватися будинком.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні обставини цієї справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішенняухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено наступне.

05 травня 2014 року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області частково задоволено вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6, яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 р. яким вирішено, зокрема:

зобовязати ОСОБА_6 засипати одну вигрібну яму, яка розташована на території домоволодіння № 21 по вул. 50 років ВЛКСМ в м. Нова Одеса Миколаївської області на відстані 12,90 м. до воріт будинку № 21 та 6,85 м. до стіни будинку № 19.

04 березня 2015 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Миколаївської області залишено без змін.

03.12.2015 року стягувачка ОСОБА_1 звернулась до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

07 грудня 2015 р. державний виконавець ДВС своєю постановою відкрив виконавче провадження з приводу примусового виконання рішення суду про зобовязання боржника ОСОБА_6 засипати вигрібну яму, розташовану на території домоволодіння № 21 по вул. 50 років ВЛКСМ у м. Нова Одеса Миколаївської області на відстані 12,9 м до воріт будинку № 21 та 6,85 м до стіни будинку № 19 по цій же вулиці.

Цією ж постановою, державним виконавцем було запропоновано боржнику ОСОБА_6 самостійно виконати вищевказане судове рішення.

У подальшому державним виконавцем відповідними постановами стягнуто з боржника виконавчий збір та штраф, у тому числі і в подвійному розмірі за невиконання рішення суду.

26 січня 2016 р. державним виконавцем ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо зобовязання боржника засипати вигрібну яму.

Зі змісту спірної постанови видно, що підставою для прийняття такого рішення було те, що виконати рішення суду без участі боржника не являється можливим з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону.

Цьому передували дії державного виконавця щодо направлення подання правоохоронним органам для притягнення боржника ОСОБА_6 до передбаченої законом кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення.

Проте, спірна постанова державного виконавця ДВС не ґрунтується на законі.

Так, загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регулюються статтею 75 Закону та розділом VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (далі Інструкція).

Частиною третьою ст. 75 Закону та п. 8.2. Інструкції визначено, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання до правоохоронним органам про притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження і повертає виконавчий документ до суду.

Судом зясовано, що боржник ОСОБА_6 є інвалідом першої групи та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. 50 років ВЛКСМ в м. Нова Одеса Миколаївської області, а не в будинку № 21, де проживає його колишня дружина ОСОБА_5 За своїм станом здоровя боржник особисто не може виконати судове рішення. Однак, державний виконавець вважав, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, внаслідок чого не бажає брати участь у його виконанні. При цьому всі повідомлення під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець направляв за адресою, вказаною у виконавчому листі.

Таким чином, державний виконавець закінчивши виконавче провадження не встановив фактичного місця проживання боржника, причини невиконання судового рішення в добровільному порядку, та можливості виконання ним судового рішення, а обмежився лише штрафами. Тоді як вказані обставини мають суттєве значення для обрання заходів для примусового виконання рішення суду.

Разом з цим, державний виконавець не врахував положення абзацу 2 ч. 2 ст. 75 Закону та п. 8.8. Інструкції, де визначено, якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

У разі ухилення боржника від добровільного виконання рішення, в тому числі й забезпечити вільний доступ до його земельної ділянки, вчинення дій щодо засипання вигрібної ями можливо і без участі боржника.

Крім того, участь боржника у виконанні рішення суду, за яким відкрито виконавче провадження можлива через його представника (ОСОБА_4В.), а зазначення зворотного у постанові державного виконавця є безпідставним.

Наведене свідчить про наявність правових підстав щодо визнання постанови державного виконавця від 26 січня 2016 року неправомірною.

Субєктом оскарження не доведено той факт, що стягувач пропустила строк оскарження постанови державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 386, 387 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції в Миколаївській області від 26 січня 2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Головуючий