Справа № 455/1264/16-ц
Провадження № 2/455/545/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2016 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Бонецького Л.Й.,

при секретарі Борковській Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Старий Самбір справу за позовом ОСОБА_2 до відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району, Міженецької сільської ради Старосамбірського району, Навчально виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_3», відділу освіти Старосамбірської РДА, третіх осіб: Департамент освіти і науки Львівської ОДА, Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

27.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що наказом відділу освіти Старосамбірського району Львівської області від 26.08.1980 року №348 прийнята на роботу в Міженецьку середню школу на посаду вчителя біології і хімії з 01.09.1980 року. В подальшому Міженецьку середню школу було перейменовано у загальноосвітню середню школу І-ІІІ ступенів с. Міженець.

Наказом директора школи від 10.02.2012 року №10 Міженецьку ЗСШ 1-ІІІ ступенів перейменовано у Навчально виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_3 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області».

Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації від 29.01.2016 року № 14 прийнято рішення про передачу Навчально виховного комплексу «Загальноосвітній заклад І - ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_3 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність Міженецькій сільській раді, як обєднаній територіальній громаді.

В п.3 цього наказу зазначено: "Керівникам ЗНЗ, які визначені для передачі у комунальну власність ОТГ відповідної ради до 01.02.2016 року, зробити відповідні записи у трудових книжках педагогічних та технічних працівників, про передачу їх із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність ОТГ відповідної ради, без розірвання трудових відносин з ними».

Рішенням сесії Міженецької сільської ради від 25 січня 2016 року № 13 був створений відділ соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради, якому були підпорядковані навчально-виховні заклади: НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім.о.І.Могильницького, Дроздовицьку ЗСШ І ступеня, Зоротовицьку ЗСШ І ступеня, а в подальшому керівник цього відділу зайнявся звільненням учителів з роботи, що свідчить про незаконність створення сільською радою такого відділу та перевищення відділом своїх повноважень.

Рішенням VII позачергової сесії VII скликання Міженецької сільської ради Старосамбірського району від 23.06.2016 року № 49 вирішено: Провести реформування загальноосвітніх закладів на території Міженецької обєднаної територіальної громади шляхом створення НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_3». Отже, із тексту рішення сільської ради відомо, що мало місце нібито «реформування» навчально виховного комплексу, однак, на її думку мало місце тільки зміна назви навчально виховного комплексу, оскільки до попередньої назви навчального закладу було додано фразу «дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво». Також в цьому рішенні в п.3.2 зазначено: «Попередити працівників Зоротовицької ЗСШ I ступеня, Дроздовицької ЗСШ I ступеня та НВК ім. о. ОСОБА_3 с. Міженець про можливе наступне вивільнення».

Проте, наказом начальника відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради від 29.08.2016 року №114 її було звільнено з роботи з посади вчителя хімії та основ медико санітарних знань з 31 серпня 2016 року у звязку з ліквідацією НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о.І.Могильницького за ст. 40 КЗпП.

Вважає, звільнення з роботи незаконним, оскільки таке проведено з порушенням встановленого порядку та без належних підстав, її трудовий стаж на посаді учителя становить 42 роки. В 2006 році присвоєно кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії» та педагогічне звання «Вчитель методист». Рішенням атестаційної комісії відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації від 04.04.2016 року визнано, що вона відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії та раніше присвоєному педагогічному званню. Окрім неї звільнені решта працівників навчального закладу, одні за власним бажанням, а інші у звязку з ліквідацією навчально виховного комплексу, як у наказі про звільнення з роботи, так і в записі у трудовій книжці не зазначено за яким пунктом ст. 40 КЗпП України звільнена з роботи, підставою для звільнення нібито було рішення VII позачергової сесії VII скликання Міженецької сільської ради від 23 червня 2016 року № 49 «Про реформування загальноосвітніх закладів на території Міженецької сільської ради», хоча прийняте рішення №49 від 23.06.2016 року фактично відповідає реорганізації навчальних закладів, однак звільнена з роботи у звязку з ліквідацією. Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Її неодноразові заяви, як до керівництва навчального закладу так і до представників сільської ради з проханнями прийняти на роботу та надати попередню роботу вчителя хімії та основ медико санітарних знань, були залишені без задоволення. НВК «Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_3» продовжує функціонувати і жодної ліквідації насправді не було. Кількість уроків викладання хімії та основ медико санітарних знань залишилося і в цьому навчальному році, що є свідченням того, що її звільнено без дотримання вимог ч. 2 ст.40 КЗпП України. Крім того, про наступне вивільнення її не попередили за два місяці. Тому просила поновити її на роботі, на посаді вчителя хімії та основ медико санітарних знань, стягнути з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, оскільки звільнення з роботи відобразилось на її здоровї, були втрачені нормальні життєві звязки, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, дали суду пояснення, аналогічні, викладені в позовній заяві. Просили визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29.08.2016 року № 114 в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи, поновити на роботі на посаді учителя хімії та основ медико санітарних знань НВК «Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року з 31 серпня 2016 року.

Стягнути з Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області заробіток за час вимушеного прогулу 10053.20 гривні, моральну шкоду в сумі 3000 гривень, витрати, повязані з оплатою правової допомоги в сумі 8064.40 гривні та витрати, повязані з явкою до суду в сумі 406 гривень та винести по справі окрему ухвалу про виявлені порушення.

Начальник відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації ОСОБА_5 та директор НВК «Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_3 с. Міженець ОСОБА_6, третя особа заступник директора Департаменту освіти і науки ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, подали суду заяви, якими просили справу розглядати в їх відсутності.

Третя особи на стороні позивача представник Львівської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України в судове засідання не з'явився, але в судовому засіданні 25.11.2016 року, представник ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки звільнення з роботи відбулось з грубим порушенням трудового законодавства.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області та представник Міженецької сільської ради Старосамбірського району, в судове засідання не зявилися, але це не перешкоджає вирішенню спору в порядку, передбаченому ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

У попередньому судовому засіданні 09.11.2016 року, сільський голова Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_9 та представник Міженецької сільської ради ОСОБА_10 проти позовних вимог заперечили, вважають позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними. Представник Міженецької сільської ради ОСОБА_10 долучила до справи заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних підстав:

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із записів трудової книжки ОСОБА_2 (а.с. 8-9) вбачається, що наказом №348 по райвно від 26.08.1980 року переведена з посади вчителя біології і хімії Чижківської восьмирічної школи на ту ж посаду Міженецької середньої школи з 01.09.1980 року.

Наказом №1 від 12.02.2012 року, НВК «Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_3» с. Міженець переіменований у Навчально виховний комплекс "Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів дошкільний навчальний заклад імені о. ОСОБА_3" с. Міженець.

Рішенням ІІ сесії VII скликання Старосамбірської районної ради від 25.12.2015 року №40 та наказу в/освіти від 29.01.2016 року №14, 01.02.2016 року НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ст. дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_3 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області передано із спільної власності територіальної громади Старосамбірського району у комунальну власність Міженецької сільської ради обєднаної територіальної громади.

Наказом начальника відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради №114 від 29.08.2016 року, ОСОБА_2, звільнена із займаної посади у звязку з ліквідацією НВК ім. о. ОСОБА_3 с. Міженець за ст. 40 КЗпП України з 31.08.2016 року.

Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пленум Верховного Суду України, звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Згідно розяснень, викладених у абзаці першому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(із послідуючими змінами), суди розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи,

організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством,

приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення

з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного

підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне

підприємство або підприємства в господарське товариство) дія

трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в

редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства

або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може

мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або

штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю,

кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно

звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому

підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у цьому пункті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Рішенням сесії Міженецької сільської ради від 25 січня 2016 року № 13 був створений відділ соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради, якому були підпорядковані навчально-виховні заклади: НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім.о.І.Могильницького, Дроздовицьку ЗСШ І ступеня, Зоротовицьку ЗСШ І ступеня.

Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації № 14 від 29.01.2016 року про виконання заходів щодо передачі закладів освіти із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність Міженецької територіальної громади, з метою врегулювання трудових відносин педагогічних та технічних працівників ЗНЗ, які визначені для передачі у комунальну власність, з 01.02.2016 року передано із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність Міженецької сільської ради обєднаної територіальної громади Навчально виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_3 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області. У п. 3 цього наказу визначено: Керівникам ЗНЗ, які визначені для передачі у комунальну власність ОТТГ відповідної ради до 01.02.2016 року, зробити відповідні записи у трудових книжках педагогічних та технічних працівників, про передачу їх із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність ОТГ відповідної ради, без розірвання трудових відносин з ними.

Рішенням VII позачергової сесії VII скликання Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №49 від 23.06.2016 року було вирішено провести реформування загальноосвітніх навчальних закладів на території Міженецької обєднаної територіальної громади шляхом створення НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_3» із опорною школою І-ІІІ ступенів та учнівським лісництвом в с. Міженець, філіями початкових шкіл І ступеня в с.Зоротовичі та в с. Дроздовичі.

Керуючись рішенням VII позачергової сесії VII скликання від 23.06.2016 року №49 «Про реформування загальноосвітніх навчальних закладів на території Міженецької сільської ради», наказом відділу соціально гуманітарного розвитку №114 від 29.08.2016 року, ОСОБА_2 вчителя хімії та основ медико санітарних знань звільнено з 31.08.2016 року із займаної посади у звязку з ліквідацією НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_3 с. Міженець за ст. 40 КЗпП.

Отже, підставою звільнення ОСОБА_2 із роботи є рішення VII позачергової сесії VII скликання Міженецької сільської ради від 23.06.2016 року № 49 «Про реформування загальноосвітніх закладів на території Міженецької сільської ради», однак звільнення відбулось з підстав ліквідації. Крім того, у трудовій книжці та в самому наказі №114 від 29.08.2016 року відсутній пункт ст. 40 КЗпП України, за яким відбулося звільнення з роботи.

Проте, рішенням Х позачергової сесії VII скликання Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №80 від 31.08.2016 року, вирішено начальнику відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради ОСОБА_4 завершити процедуру реформування навчальних закладів та ліквідувати юридичну особу НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_3», отже на час звільнення ОСОБА_2 з роботи, ліквідації як такої не відбулося.

Частиною 1 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Із долученого до справи представником Міженецькою сільською радою персонального попередження ОСОБА_2 вбачається, що вона попереджена про наступне можливе вивільнення у звязку з реформуванням загальноосвітніх навчальних закладів на території Міженецької сільської ради, проте в попередженні відсутній підпис позивачки, тобто це свідчить, що приписи вищезгаданої норми не були виконані. Належних та допустимих доказів в розумінні статей 57, 58, 59 ЦПК України, щодо ухилення позивача від підписання чи отримання повідомлення (попередження) про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України відповідачем не надано(а.с.71).

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Із заяв ОСОБА_2 (а.с.21, 22) вбачається, що вона зверталася з письмовими заявами до начальника відділу соціального гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради з проханнями прийняти її на посаду вчителя хімії та основ медико санітарних знань, однак її заяви були залишені без задоволення.

Твердження відповідача - сільського голови Міженецької сільської ради про те, що ОСОБА_2, як і іншим працівникам було запропоновано роботу у новоствореному НВК, суд не бере до уваги, оскільки така робота пропонувалася тільки за умови проходження конкурсного відбору.

У матеріалах справи наявні два рішення Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області девятої позачергової сесії сьомого демократичного скликання №75 від 12.08.2016 року «Про затвердження Положення про проведення конкурсного відбору при прийнятті на роботу педагогічних працівників», на посилання Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року, Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 року, постанову Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 року №169 «Про затвердження Положення про порядок проведення конкурсного відбору при прийнятті на роботу педагогічних працівників" (а.с.136), а в іншому рішенні тієї ж сесії №75 від 12.08.2016 року відсутнє посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 року №169 «Про затвердження Положення про порядок проведення конкурсного відбору при прийнятті на роботу педагогічних працівників» (а.с.68).

Однак постановою Кабінету Міністрів України №169 від 15.02.2002 року, на яку посилався відповідач у рішенні №75 від 12.08.2016 року, затверджено порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, а не педагогічних працівників.

Вищенаведене судом свідчить про те, що в одному і тому ж рішенні внесені були зміни посадовими особами, що свідчить про грубе порушення Закону України «Про місцеве самоврядування», КЗпП України, і в подальшому тягне за собою аналізу і надання правової оцінки компетентними органами такому рішенню, де в офіційному документі завіреному печаткою і підписом голови відбулись разючі зміни, що є неприпустимим.

Тому, на підставі такого рішення проведений конкурс на заміщення вакантних посад педагогічних працівників є незаконним.

Із наданих пояснень заступника директора департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_7 вбачається, що Департамент освіти і науки Львівської ОДА неодноразово звертав увагу на порушення допущені Міженецькою сільською радою та відділом соціально гуманітарного розвитку відповідної ради в частині звільнення з роботи працівників у НВК «Загальноосвітній навчальний заклад 1-111 ст. дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о. ОСОБА_3». Прийняте рішення Міженецької сільської ради № 49 від 23.06.2016 року «Про реформування загальноосвітніх навчальних закладів на території Міженецької сільської ради», фактично відповідає реорганізації навчальних закладів, а звільнення відбулось з підстав ліквідації. Кількість годин (обсяг педнавантаження) у реорганізованому навчальному закладі за фахом яким працювала ОСОБА_2 залишились незмінними. Конкурс про прийняття на роботу педагогічних працівників у реорганізований НВК с. Міженець, на їхню думку, є таким що не відповідає чинному законодавству про освіту. Окрім того, реорганізація навчального закладу не є підставою для припинення трудового договору (а.с.180-182).

Враховуючи, що при звільненні з роботи ОСОБА_2 були порушені її права, гарантовані п.1 ч.1, та ч.2 ст.40, ст.49-2 КЗпП України, беручи до уваги положення ч.1 ст. 235 КЗпП України, за якою у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, суд вважає за необхідне поновити позивача на роботі у НВК «Зальнооосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області.

У звязку з визнанням незаконним звільнення позивачки з роботи та беручи до уваги ч.4 ст. 235 КЗпП України, за якими при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, суд також вважає за необхідне задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту її звільнення та по час ухвалення судового рішення. При розрахунку належної до стягнення сум суд керується наявною в матеріалах справи довідкою про середньомісячний заробіток позивачки. З огляду на середньоденний заробіток 223.70 гривні, то сума заробітку за час вимушеного прогулу на день постановлення рішення становитиме: 122.60 х 82 дні( робочі дні, починаючи з 01.09. по день постановлення рішення 23.12.2016 року) = 10053.20 гривні.

При вирішенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд виходить із загальних положень про відшкодування моральної шкоди як способу захисту цивільних справ, встановлених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до вимог якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає доведеним, що неправомірне звільнення позивачки з роботи завдало їй моральних страждань та переживань, оскільки відповідач без законних підстав позбавив її можливості працювати і отримувати винагороду за працю, чим змусив докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав в суді, отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч.3 статті 79 цього кодексу передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

Як вбачається з ч.2. ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Визначення окремим процесуальним діям наведеним у вищевказаному Законі за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав ВССУ у своїй постанові №10 від 17.10.14 р.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р., витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суду надано Договір про надання правової допомоги від 20.10.2016 року, розрахунок витрат на оплату адвоката за надання правової допомоги та акт про виконання умов договору, розмір винагороди якої становить 8064.40 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути ці витрати, крім того, з відповідача необхідно стягнути і витрати, повязані з явкою позивача до суду в сумі 406 гривень, які документально підтверджені, а саме повістками про виклик до суду та проїздними квитками.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

В силу ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому суд вважає, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Відповідно до п.2 та п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць підлягає виконанню негайно.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61,ч.3 ст. 88, 209,212,214-215,218,224, п.2 та п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» , п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.ст. 49-2, 232,233,235, 237-1 КЗпП України, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29.08.2016 року № 114 в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді учителя хімії та основ медико санітарних знань НВК «Зальнооосвітній навчальний заклад 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року з 31 серпня 2016 року.

Стягнути з Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2, заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2016 року по 23.12.2016 року 10053 (десять тисяч пятдесят три) гривні 20 копійок.

Стягнути із Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 3000 (три) тисячі гривень.

Стягнути із Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2 витрати, повязані з оплатою правової допомоги в сумі 8064 (вісім тисяч шістдесят чотири) гривні 40 копійок та витрати, повязані з явкою до суду в сумі 406 (чотириста шість) гривень.

Стягнути із Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та виплату заробітку в межах одного місяця.

Рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя