Справа № 212/2485/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 грудня 2016 року м. Кривого Рогу Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовіт О.Г.,

при секретарі Конограй В.В.,

розглянувши у відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог вказав, що 21 вересня 2015 року о 17 годині 00 хвилин на перехресті вул. Ногіна зі сторони вул. Бучми в напрямок вул. Музичної сталося ДТП, внаслідок якого був пошкоджений належний йому автомобіль.

30 вересня 2015 року він звернувся до судового експерта ОСОБА_3, який визначив розмір збитку заподіяного його автомобілю, який становить 85 925,75 гривень.

21 січня 2016 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу постановлено рішення, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні вказаного ДТП.

Оскільки постанова про визнання ОСОБА_2 винним набула законної сили 01 лютого 2016 року, відтак у нього виникає право на стягнення розміру заподіяного збитку з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був не власником, а володільцем автомобіля, на якому скоїв ДТП.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 85 925,75 гривень.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, у звязку з чим, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ст. 224 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача та його представника, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності представника відповідача та постановлення заочного рішення по справі.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Встановлено, що 21 вересня 2015 року о 17 годині 00 хвилинЛяшенко І.В., керуючи транспортним засобом марки, - «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався зі сторони вулиці Бучми в напрямок вулиці Музичної перед регульованим перехрестям доріг з вулицею Ногіна в Жовтневому районі міста ОСОБА_5 при поданні йому світлофором сигналу, що забороняє рух відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки не вжив заходів для зменшення швидкості руху, та не зупинившись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), не переконавшись що це буде безпечним виїхав на перехрестя зазначених вище доріг де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, який в цей час рухався по вулиці Ногіна зі сторони вулиці Симбірцева в сторону вулиці Електричної на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора, який в результаті зіткнення втратив керування автомобілем та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1, контрактувавши з ним передньою частиною автомобіля, в цей же час автомобіль НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, в результаті зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6, почало заносити та рухаючись в сторону заносу автомобіль «Mitsubishi Lancer» допустив зіткнення з автомобілем АЗЛК реєстраційний номер 315 44 АЕ під керуванням водія ОСОБА_7, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Таким чином в діях водія ОСОБА_2, вбачається порушення п.2.3 б) Правил дорожнього руху України яким передбачено бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.8.10. Правил дорожнього руху України яким передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів, п.8.11. Правил дорожнього руху України яким передбачено що, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, п.12.3 Правил дорожнього руху України яким передбачено що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Правил дорожнього руху України при ввімкненні забороняючого рух у напрямку його руху сигналу світлофора, що має причинний зв'язок з настанням зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 30 вересня 2015 року сума матеріальної шкоди внаслідок ушкодження автомобіля НОМЕР_3, становить 85 925,75 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 4 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках встановлених законом.

Статтею 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188.ЦК України відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки провадиться на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік володільців джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом.

Але, після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень від 05 липня 2011 року скасовано вимоги щодо обов'язкової наявності у водія дорожнього (маршрутного) листа та нотаріально посвідченої довіреності на керування транспортним засобом.

Відповідно ч. 9 ст. 15 Закону України Про дорожній рух право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії, що виключає наявність талону у водія.

Також, ст. 16 зазначеного вище Закону встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до 2.2. ПДР України Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, на час скоєння ДТП фактично скасовано інститут довіреності на право керування транспортним засобом, що необхідно враховувати при визначенні наявності відповідної правової підстави володіння транспортним засобом.

Отже, в даному випадку, доказом, що підтверджує правову підставу володіння автомобілем, є свідоцтво про реєстрацію автомобіля, яке мав при собі на час ДТП ОСОБА_2, тому саме він повинен відповідати за наслідки скоєного ДТП..

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню, завдана внаслідок винних дій останнього майнова шкода - 85 925,75 гривень.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167,1187 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224-232 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 85 925,75 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Г. Пустовіт