Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/63/13-ц Головуючий у 1-й інст. Сікан В.М.
Категорія 5 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в майні та визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просила припинити право власності відповідача на 1/5 ідеальну частку житлового будинку по АДРЕСА_1 В обґрунтування позову зазначала, що вона являється власником 4/5 ідеальних часток, а ОСОБА_2 1/5 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 Відповідач не користується вказаним нерухомим майном з 1970 року. Крім того, між ними існують неприязні відносини, що унеможливлює спільне користування вищезазначеним майном. На підставі вимог ст. 365 ЦК України просила позов задовольнити.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року позов задоволено.

Припинено право ОСОБА_2 на 1/5 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1

Перераховано на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1 468 грн за 1/5 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1

Визнано право власності за ОСОБА_1 на 1/5 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 229,40 грн понесених нею судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.138). Позивач подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить розглядати справу у її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок поділити неможливо, частка відповідача у цьому будинку є незначною, позивачка внесла вартість цієї частки на депозитний рахунок суду, а тому є всі підстави для припинення права на частку у спільному майні.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Як видно з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 1974 року ОСОБА_2 є власником 1/5 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 с.а.5). ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02 серпня 1994 року, укладеним між нею та її батьком ОСОБА_3, є власником 4/5 ідеальних часток вищевказаного житлового будинку (т.1 а.с.75). Спірний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,246 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Дана обставина встановлена рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської сілької ради Попільнянського району, ОСОБА_4 про визнання незаконним державного акта на землю (а.с.177 т. 1).

Рішенням народного суду Попільнянського району Житомирської області від 15 вересня 1980 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна, яке набрало законної сили, було встановлено, що спірний житловий будинок в с. Ставище Попільнянського району поділити неможливо, а тому в позові було відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.316, ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За положеннями ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі №6-81 цс11, від 15 травня 2013 року в справі №6-37 цс13 та від 02 липня 2014 року в справі №6-68 цс14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

У порушення наведеної обов'язкової правової позиції Верховного Суду України суд першої інстанції припиняючи право ОСОБА_2 на частку у спільному майні, не з'ясував чи не завдасть таке припинення істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. У порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України права та обов'язки відповідачу не роз'яснив та не попередив про наслідки вчинення чи невчинення процесуальних дій.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що вона та її чоловік проживають у м. Києві, являються пенсіонерами та отримують невеликий розмір пенсії, тому спірний житловий будинок в с. Ставище являється для них єдиним місцем відпочинку в літній період. Крім того, будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, яка обробляється її сім'єю. Доходи від земельної ділянки забезпечують існування сім'ї.

Із довідок УПФУ в Подільському районі м. Києва від 15 березня 2016 року за №1060/182 та № 105181, які надані відповідачкою до суду апеляційної інстанції, видно, що ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_6 перебувають на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва та отримують пенсію в розмірі 1186,51 грн та 1286,99 грн відповідно.

За таких обставин припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні та присудження їй вартості цієї частки за рішенням суду всупереч її волі завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, членам її сім'ї, що є неприпустимим.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог ч.1 ст.365 ЦК України, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в майні та визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: