АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 680/867/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1661/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар Бондар О.В.,

з участю прокурора, представників сторін, відповідача ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот Марини Олександрівни, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни про визнання недійсною та скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, знесення нерухомого майна за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року прокуратура Хмельницької області, звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави до відповідачів, посилалася на те, що розпорядженням голови Новоушицької РДА №355/07 від 17.05.2007 року державному підприємству „Красилівський агрегатний завод" було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для облаштування пляжу за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради. Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації №347/2012-р від 20.11.2012 року затверджено цей проект землеустрою та вирішено передати ДП „Красилівський агрегатний завод" в оренду земельну ділянку площею 1,1781 га із земель водного фонду на строк 49 років. На підставі цього розпорядження між Новоушицькою РДА та ДП „Красилівський агрегатний завод" укладено договір оренди земельної ділянки №184/2012 від 24.12.2012 року.

На цій земельній ділянці, що відноситься до земель водного фонду, відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 упродовж 2009-2010 років здійснили будівництво елінгу. З метою узаконення самочинного будівництва 16.08.2013 року ними з ДП „Красилівський агрегатний завод" було укладено два договори суборенди №06-203 та №06-202 земельних ділянок рекреаційного призначення площею 0,0111 га, згідно яких суборендарям надано право на встановлення споруд.

29 жовтня 2013 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю зареєстровано подану ОСОБА_3 і ОСОБА_2 декларацію ХМ №85 про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ)). На підставі цієї декларації реєстраційною службою Новоушицького районного управління юстиції за ними зареєстровано право власності на нерухоме майно.

За договором купівлі-продажу №3520 від 22.08.2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вказаний об'єкт відчужили ОСОБА_1, який в свою чергу уклав іпотечний договір №6782 від 08.09.2014 року з ОСОБА_4, предметом якого є спірний об'єкт нерухомості, в забезпечення зобов'язання за договором позики.

Прокурор вказував, що рішеннями Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року по справах №№ 680/724/14-ц, 680/726/14-ц залишено в силі рішення суду першої інстанції, якими визнано недійсними договори суборенди земельної ділянки площею 0,0111 га з кадастровим номером :07:001:0584 та скасовано їх державну реєстрацію. Ухвалами суду касаційної інстанції ці рішення залишено без змін.

Вказаними рішеннями судів встановлено факт незаконності укладання договорів суборенди земельних ділянок, вчинених з метою узаконення самочинного будівництва нерухомого майна, яке не є гідротехнічною спорудою і не може бути споруджене у прибережній захисній смузі.

Тому просив визнати недійсною декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та скасувати її; визнати недійсним договір купівлі-продажу; скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. від 22.08.2014 року, індексний номер 15340098, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на елінг з кімнатами відпочинку; визнати недійсним договір іпотеки №6782, укладений 08.09.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4; скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. від 08.09.2014 року, індексний номер 15633886 про державну реєстрацію права іпотеки на елінг з кімнатами відпочинку; зобов'язати ОСОБА_3 і ОСОБА_2 знести цей об'єкт самочинного будівництва.

Рішенням Новоушицького районного суду від 12 липня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації (елінгу з кімнатами відпочинку (А-ІІ)) №ХМ85 від 29.10.2013 року, поданої ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір купівлі-продажу №3520 елінгу з кімнатами відпочинку, який розташований по АДРЕСА_1, укладений 22.08.2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. від 22 серпня 2014 року, індексний номер 15340098 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на елінг з кімнатами відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір іпотеки №6782, укладений 08.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. від 08.09.2014 року, індексний номер 15633886, про державну реєстрацію права іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вважають рішення суду необґрунтованим, незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. На їх думку, судом не враховано, що рішеннями апеляційного суду Хмельницької області по справах № 680/726/14-ц від 17.03.2015 року та № 680/724/14-ц від 17.03.2015 року, що набрали законної сили, відмовлено в задоволенні позову прокурора в частині скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, державної реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на нерухоме майно (елінг з кімнатами відпочинку) та зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до знесення цього елінгу з кімнатами відпочинку.Тому згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження в справі в частині цих вимог підлягало закриттю. Суд не врахував, що збудований елінг призначений для зберігання водного транспорту і є гідротехнічною спорудою. Позивачем не доведено, що будівництво елінгу здійснене саме в прибережній захисній смузі.

На думку апелянта, державна архітектурно-будівельна інспекція України, приватний нотаріус як державний реєстратор в розумінні ст. 3 КАС України є суб'єктами владних повноважень, отже, спір в частині вимог до цих відповідачів підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тому суд першої інстанції мав закрити провадження у справі відповідно до ст. 205 ЦПК України в частині вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації; скасування рішень про державну реєстрацію права власності та іпотеки.

В засіданні апеляційного суду представник апелянтів, відповідач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, встановлено, що розпорядженням голови Новоушицької районної державної адміністрації №355/07-р від 17.05.2007 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду ДП «Красилівський агрегатний завод» земельної ділянки за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області для облаштування пляжу орієнтовною площею 2,0 га .

Розпорядженням голови Хмельницької облдержадміністрації від 20.11.2012 року № 347/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту с. Рудківці на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, в користування на умовах оренди ДП «Красилівський агрегатний завод» для рекреаційного призначення (облаштування пляжу і встановлення інших споруд), вирішено передати в оренду ДП «Красилівський агрегатний завод» земельну ділянку, загальною площею 1,1781 га, за рахунок земель водного фонду строком на 49 років і надано повноваження райдержадміністрації на укладення договору оренди вказаної земельної ділянки (а. с. 238-239 т. 1).

24.12.2012 року між Новоушицькою райдержадміністрацією та ДП «Красилівський агрегатний завод» було укладено договір оренди земельної ділянки №184/2012, за умовами якого райдержадміністрація передала підприємству в строкове платне користування земельну ділянку площею 1,1781 га для рекреаційного призначення (облаштування пляжу). При цьому орендар зобов'язався виконувати обмеження щодо об'єкту оренди, передбачені законом або договором, і дотримуватися режиму використання земель рекреаційного призначення. Договір оренди зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоушицькому районі Хмельницької області за № 03772.

Ця земельна ділянка (кадастровий номер :07:001:0584) розташована уздовж річки Дністер і відноситься до земель водного фонду та рекреаційного призначення (облаштування пляжу).

16.08.2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договори суборенди земельної ділянки №06-202, № 06-203, за умовами яких підприємство передало їм у строкове платне користування частину орендованої ним земельної ділянки площею 0,0111 га, для рекреаційного призначення (облаштування пляжу і встановлення інших споруд) строком на 48 років з моменту державної реєстрації цього договору.

Упродовж 2009-2010 років ОСОБА_3 та ОСОБА_2 побудували елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ), загальною площею 181,7 кв.м на цій же земельній ділянці за межами с. Рудківці Вільховецької сільської ради Новоушицького району, Хмельницької області, що не була відведена їм для цієї мети, без належного дозволу.

29.10.2013 року Інспекція ДАБК у Хмельницькій області зареєструвала їх декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

24.11.2013 року реєстраційна служба прийняла рішення про державну реєстрацію права власності та видала відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на 1/2 частину елінгу з кімнатами відпочинку кожному. При цьому була здійснена державна реєстрація їх права власності на це нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 (записи №№ 3518400, 3518414).

22.08.2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 елінг з кімнатами відпочинку відчужили ОСОБА_1, а той, у свою чергу, за договором іпотеки від 08.09.2014 року передав це майно в іпотеку ОСОБА_4

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи, а також встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Задовольняючи позов у частині скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 самочинно збудували елінг з кімнатами відпочинку на земельній ділянці в межах прибережної захисної смуги, внаслідок чого інспекція ДАБК незаконно здійснила реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, тому вона підлягає скасуванню. При цьому декларація про готовність об'єкта до експлуатації не є дозвільним документом і не визначає прав та обов'язків громадян, а визнання її недійсною не передбачено чинним законодавством, тому в частині цієї вимоги слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що збудований елінг є гідротехнічною спорудою і розташовується поза межами прибережної захисної смуги не ґрунтуються на нормах закону і суперечать наявним доказам у справі.

Так, за ст.ст. 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ч. 1, п. „в" ч. 2, ч. 3 ст. 60 цього Кодексу вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (ч. 1, п. „г" ч. 2 ст. 61 ЗК України).

Такі ж положення містяться у ст.ст. 88, 89 ВК України.

За даними Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації Дністровських водосховищ (лист від 04.07.2016 року) нормальний підпірний рівень Дністровського водосховища становить 121 мБС, що є внутрішньою межею прибережної захисної смуги Дністровського водосховища; зовнішня межа прибережної захисної смуги Дністровського водосховища встановлюється згідно ст.ст. 88, 89 Водного Кодексу України відстані 100 метрів від відмітки 121 мБС, або на основі розробленої проектної документації; якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Факт розташування земельної ділянки, на якій побудований елінг, в прибережній захисній смузі, підтверджується даними проектної документації водоохоронної зони лівого берега Дністровського водосховища на території Новоушицького району, розробленої в 1986 році.

Водночас суд правомірно виходив з того, що збудований об'єкт не відноситься до гідротехнічних споруд.

Ці обставини встановлені рішеннями Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23.12.2014 року в справі №680/726/14-ц та від 25.12.2014 року в справі №680/724/14-ц, залишеними в цій частині без змін рішеннями Апеляційного суду Хмельницької області від 17.03.2015 року, а відтак є преюдиційними і не підлягають доказуванню в силу ч.3 ст. 62 ЦПК України.

Тому суд обґрунтовано відхилив висновок судової будівельно-технічної експертизи № 8584 від 21.03.2016 року, за яким збудований елінг є гідротехнічною спорудою.

Рішеннями Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23.12.2014 року в справі №680/726/14-ц, від 25.12.2014 року в справі № 680/724/14-ц, залишеними в цій частині без змін рішеннями апеляційного суду Хмельницької області від 17.03.2015 року, визнано недійсними договори №06-202 та №06-203 суборенди земельної ділянки площею 0,0111 га, кадастровий номер :07:001:0584, що розташована на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, укладені 16.08.2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» і ОСОБА_2, ОСОБА_3 та скасовано їх державну реєстрацію.

Цими ж рішеннями суду встановлено факт незаконності укладення вказаних договорів суборенди земельних ділянок, що вчинені з метою узаконення самочинного будівництва нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.03.2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За змістом ч.2 ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пункту 22 цього Порядку, у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації здійснена неправомірно і підлягає скасуванню, рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що справа в частині вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та зобов'язання знести елінг підлягала закриттю на підставі п.2 ст. 205 ЦПК України.

Дійсно, рішеннями Апеляційного суду Хмельницької області по справах № 680/726/14-ц від 17.03.2015 року та № 680/724/14-ц від 17.03.2015 року, що набрали законної сили, вже вирішувався спір за цими ж вимогами про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та зобов'язання знести елінг, проте за іншого суб'єктного складу, без залучення усіх осіб, які мали б відповідати за позовом. Тому підстави для закриття провадження у справі в частині цих вимог за п.2 ст. 205 ЦПК України відсутні.

Разом із тим, задовольняючи позов в частині вимог зобов'язати знести об'єкт самочинного будівництва, суд припустився помилки.

Так, за частиною 4 статті 376 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною 1 статті 316, частиною 3 статті 319 та частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).

За ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 18 цього Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою.

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд першої інстанції правильно встановив, проте не взяв до уваги той факт, що 24.11.2013 року реєстраційна служба прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на елінг з кімнатами відпочинку та видала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідоцтва про право власності відповідно серії НОМЕР_1 і НОМЕР_2 на 1/2 частину елінгу з кімнатами відпочинку кожному; здійснено державну реєстрацію їх права власності на це нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 (записи №№ 3518400, 3518414).

Отже, здійснивши державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 на елінг з кімнатами відпочинку, держава офіційно визнала та підтвердила факт виникнення у них права на це нерухоме майно, і з цього часу воно стало об'єктом права власності.

Вимоги про визнання рішення про державну реєстрацію прав і свідоцтв про право власності на нерухоме майно недійсними, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 на зазначене майно прокурором не заявлялися.

Відтак без скасування реєстрації права власності ОСОБА_3, ОСОБА_2 на це нерухоме майно воно не може бути знесене.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів, суд керувався ст.ст. 203, 215 ЦК України і виходив з того, що самочинно збудований об'єкт нерухомого майна не є об'єктом права власності і тому не може бути предметом продажу чи іпотеки.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про визнання цих правочинів недійсними прокурор обґрунтовував тим, що їх зміст суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, що за ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Прокурором не вказано у заяві і не встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, які саме права чи законні інтереси держави, осіб, в інтересах яких заявлено позов, порушено укладенням між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу елінгу, а також укладенням договору іпотеки цього майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Водночас позовна заява містить посилання на те, що незаконне будівництво і використання відповідачами земельної ділянки водного фонду рекреаційного призначення порушує права держави в особі Хмельницької ОДА як органу, уповноваженого державою здійснювати контроль за використанням та охороною земель.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, у разі порушення прав власника або користувача земельної ділянки він може вимагати поновлення його прав шляхом пред'явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, однак такі вимоги не були заявлені.

Ухвалюючи рішення у справі за позовом прокурора в інтересах особи, яка не була стороною оспорюваних договору купівлі-продажу та договору іпотеки елінгу з кімнатами відпочинку, суд не застосував ці норми закону і не врахував, що оспорюване цивільне право позивача не підлягає захисту у спосіб, визначений прокурором.

За змістом ст.ст. 27, 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет і підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

В свою чергу, діючи за принципом диспозитивності цивільного процесу відповідно до ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів, зобов'язання знести самочинне будівництво підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2016 року в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів, зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот Марини Олександрівни, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Аліни Анатоліївни в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3520 від 22.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1; скасування рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М.О. від 22.08.2014 року, індексний номер 15340098, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на елінг з кімнатами відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1; визнання недійсним договору іпотеки №6782, укладеного 08.09.2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4; скасування рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. від 08.09.2014 року, індексний номер 15633886, про державну реєстрацію права іпотеки на елінг з кімнатами відпочинку; зобов'язання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 знести самочинне будівництво, - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча (підпис) Л.М. Грох

Суддя (підпис) А.М. Костенко

Суддя (підпис) О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом Л.М. Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Шуригіна О.В. Провадження № 22-ц/792/1661/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 2