УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення, який обґрунтований тим, що позивачу на праві особистої власності належить двокімнатна ізольована квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В даній квартирі без укладення договору житлового найму мешкає його колишня дружина ОСОБА_3 з їх неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ним та відповідачем розірвано 21 квітня 2004 року.

З 2004 року ОСОБА_3 проживає за вищевказаною адресою, за проживання в квартирі нічого не сплачуючи.

Позивачем 10 червня 2015 року було направлено ОСОБА_3 офіційну пропозицію щодо укладення договору найму житла, але від відповідача надійшов лист з відмовою про укладення відповідного договору.

Після реєстрації шлюбу з відповідачем вони стали проживати в його квартирі № 1, яка розташована по вулиці Садова № 10-Ж м. Дергачі Харківської області, яка належить позивачу на праві приватної власності. Відповідач у справі стала проживати разом з ним як член сім'ї власника квартири.

На даний час їх шлюб розірвано і відповідач перестала бути членом сім'ї власника квартири, однак залишається проживати в його квартирі.

Враховуючи, що відповідач відмовилась укладати з ним договір найму та виконувати відповідні умови договору по сплаті йому плати за користування житловим приміщенням, позивач просив виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 на праві особистої власності належить двокімнатна ізольована квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В даній квартирі з 1997 року постійно мешкає та зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 з їх неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони перебували у шлюбі з 22 березня 1997 року по 21 квітня 2004 року.

Частиною 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що до членів сім'ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу ( у тому числі і дружина власника). Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Стаття 162 Житлового Кодексу України передбачає плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення позивача, оскільки ОСОБА_3 є добросовісним користувачем квартири, оскільки сплачує комунальні послуги несе інші витрати щодо утримання квартири, підтримує її в належному стані, дбайливо до неї ставиться, використовує її за призначенням, а тому підстави для виселення ОСОБА_3 відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач перешкоджає власнику проживати у спірній квартирі та посилання на ст. 825 ЦК України є безпідставним, оскільки відповідач вселилась в квартиру як член сім'ї власника, а договір найму між сторонами не укладався.

Наведені в касаційній скарзі інші доводи висновків судів не спростовують.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова