АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5811/15-ц Номер провадження 22-ц/786/587/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.06.2015 року роз'єднано позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та вимогу ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в окремі провадження.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

В обґрунтування позовних вимог про поділ майна подружжя, ОСОБА_3 посилається на те, що 22.08.1998 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час перебування у шлюбі сторони спільно придбали, зокрема, майно-квартиру АДРЕСА_1, холодильник, телевізор, меблі та іншу побутову техніку. Враховуючи, що шлюб між сторонами розірвано, подальше спільне проживання сторін не можливе, прохала:

визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/ 2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;

визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/ 2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено повністю.

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/ 2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/ 2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати, відмовивши ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог, вказуючи на невідповідність рішення суду обставинам справи, порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Стаття 60 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі із 22.08.1998 року по 11.06.2015 року.

За час перебування у шлюбі сторони спільно придбали майно - квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.12.2001 року, відповідно до якого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1.

Застосувавши принцип рівності часток чоловіка і жінки у спільному майні, враховуючи позовні вимоги ОСОБА_3, місцевий суд вірно прийшов до висновку про розподіл майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1 шляхом поділу її по 1/2 частині кожній зі сторін.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про придбання спірної квартири за особисті кошти сім'ї відповідача, з посиланням на угоду про завдаток та розписку про позику грошей у ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_2 не було надано достатніх, беззаперечних та належних доказів на підтвердження походження коштів, використаних на купівлю квартири саме від його батьків.

Так, з угоди про завдаток від 20.12.2001 року слідує лише, що експерт ТОВ «Міське агентство «Полтавська нерухомість» ОСОБА_8 одержала від ОСОБА_2 завдаток у розмірі 688 грн. за квартиру АДРЕСА_1. Згідно змісту розписки від 14.12.2001 року слідує, що ОСОБА_9 взяла в борг у ОСОБА_7 1500 доларів США на строк до 31.12.2002 року.

Однак, надані письмові докази не підтверджують тієї обставини, що гроші на придбання спільної квартири отримані ОСОБА_2 у батьків та є особистою власністю сім'ї його батьків, оскільки завдаток на купівлю квартири передавалися саме ним, а розписка про отримання в борг грошей його матір'ю ОСОБА_9 не містить відомостей про те, що кошти, які вона позичила були використані саме для придбання квартири.

Разом з тим, у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зазначено покупцем саме відповідача ОСОБА_2 (а.с. 10).

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про недостатнє дослідження судом доказів не можна вважати обґрунтованими.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом під час розгляду справи всебічно і повно було досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися стороною позивача та відповідача.

Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача 3654 грн. витрат на оплату судового збору на користь ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову.

За правилами п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у справах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною власністю майна.

Згідно ч.2 ст. 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції на момент подання позову)

Із матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві взагалі не вказана ціна позову, а при розгляді справи, у подальшому вказаний недолік усунутий не був, а вартість спірного майна не була встановлена, без якої неможливо визначити ціну позову та розподілити судові витрати.

При цьому, суд першої інстанції не навів мотивів, із яких він виходив, стягуючи із відповідача судовий збір у сумі 3654 грн.

Згідно звіту №920284_16022016_02 про оцінку нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1, наданого суду апеляційної інстанції, її вартість становить 250 000 грн.

Оскільки, інші переконливі докази щодо дійсної вартості квартири у матеріалах справи відсутні, заперечень у сторін щодо вказаного висновку немає, колегія суддів вважає необхідним прийняти висновок як доказ вартості майна у справі.

Таким чином, із урахуванням встановленої дійсної вартості майна, при поданні позову ОСОБА_3 судовий збір становив 1/2 частину від 2500 грн. (1% від ціни позову) і дорівнював 1250 грн.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає 1250 грн. судового збору, сплаченого нею при поданні позову, з урахуванням повного задоволення її вимог.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судового збору у сумі 3654 грн. є обґрунтованими.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні у частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на судовий збір з 3654 грн. до 1250 грн.

У іншій частині рішення суду, а саме: у частині задоволення позову про поділ майна подружжя - слід залишити без змін, оскільки у цій частині воно ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п. 1.9 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. (в редакції на момент подання апеляційної скраги).

Таким чином, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 повинно було бути сплачено 1375 грн. (110% від 1250 грн.). Проте, при поданні апеляційної скарги відповідач сплатив 500 грн.

З наведеного слідує, що з ОСОБА_2 необхідно достягнути 875 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. (1375 грн. - 500 грн.)

Керуючись ст. ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2015 року - змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на оплату судового збору з 3654 грн. до 1250 грн.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 875 грн. судового збору недоплаченого при поданні апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.О. Панченко

Згідно оригіналу В.П. Пікуль