АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Алмаз-6» про визнання права власності на майно та на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 10.02.2016 року, занесеною до журналу судового засідання до участі у справі як третю особу залучено ЖБК «Алмаз». Надалі позивач подала позовну заяву у новій редакції, де відповідачем зазначено Київську міську раду, а третьою особою ЖБК «Алмаз». У позові ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як її частку в спільній сумісній власності подружжя та визнати за нею право власності за заповітом на 1/2 частку даної квартири після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позову зазначала, що пайові внески за спірну квартиру внесені повністю у період її шлюбу з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя останній склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно на випадок смерті заповів на її ім`я. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, оскільки постійно проживала у спірній квартирі. Крім неї інших спадкоємців не має, оскільки їх син ОСОБА_3 не виявив бажання прийняти спадщину та у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини не подав. Оскільки за життя чоловіка свідоцтво про право власності на квартиру не було оформлено та право власності не було зареєстроване їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв про право власності на це майно.

Справа № 759/17208/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/8178/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що нотаріус не видав позивачу свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя чоловіка не було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру та іншого шляху захистити свої інтереси вона не має.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29.09.1977 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Згідно ордеру від 27.07.1982 року спірну квартиру було надано спадкодавцю на сім`ю із трьох осіб.

З довідки ЖБК «Алмаз» № 49 від 15.06.2015 року вбачається, що сума пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1 сплачено 12.09.1982 року повністю.

За життя позивач та спадкодавець ОСОБА_5 не зверталися до відповідних органів з питання оформлення права власності та отримання правовстановлюючого документа на квартиру.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 29.10.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з відсутністю реєстрації правовстановлюючого документу у встановленому законом порядку на квартиру на ім`я померлого.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності спору щодо права власності на спірну квартиру, оскільки позивачем не надано доказів відмови їй компетентними органами у оформленні права власності та не зазначено суб`єктів, які не визнають право власності на квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи.

Позов подається до особи, яка порушила чи не визнає право позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спадкодавець повністю вніс пайові внески за спірну квартиру та такі кошти внесені у період шлюбу з позивачкою, проте свідоцтво про право власності на цю квартиру за життя не отримував.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті члена житлово - будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово - будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_5 за життя мав право на одержання документів, що посвідчують право власності на квартиру. У зв`язку з його смертю таке право перейшло до спадкоємців. Разом з тим, позивач не надала будь - яких доказів про те, що нею були подані відповідні заяви та документи до компетентних органів, які вирішують питання про оформлення права власності, для реалізації такого права та що їй у оформленні права власності на спірну квартиру було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач є спадкоємицею всього майна ОСОБА_5 за заповітом, проживала постійно із спадкодавцем до його смерті. Син спадкодавця та позивачки ОСОБА_3 також проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У визначений законом строк заяву про відмову від права на спадщину ОСОБА_3 не подавав.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 22 КпШС, який діяв на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 28 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно зі ст. 60 СК України, яка діє на час розгляду справи майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з довідкою ЖБК «Алмаз» від 15.06.2015 року пайові внески за спірну квартиру сплачено у повному обсязі 12.09.1992 року, тобто в період шлюбу із спадкодавцем. Разом з тим, зазначена довідка видана на ім`я ОСОБА_5, який був членом ЖБК «Алмаз -6» та який був відповідно платником пайових внесків. Вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя позивач не заявляла.

Позивач звернулася з позовом до Київської міської ради та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири як на спільне сумісне майно подружжя та на 1/2 частину цієї квартири як за спадкоємицею за заповітом, проте яким чином відповідач порушив права позивачки на спірне майно позивач не зазначила та судом першої інстанції не встановлено порушень прав та інтересів позивачки з боку відповідача Київської міської ради.

У апеляційній скарзі позивач також не вказує про порушення її прав чи інтересів Київською міською радою.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді