У х в а л а

22 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області

від 23 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Луцької філії публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними,

в с т а н о в и л а :

Луцький міськрайонний суд Волинської області рішенням

від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 18 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалені у справі судові рішення залишила без змін.

15 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 23 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 207 Цивільного кодексу України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів 2.1, 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2010 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що при укладенні кредитного договору споживачеві була надана в повному обсязі інформація про умови кредитування, зазначені умови не суперечили принципу добросовісності, не призвели до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та не завдали шкоди споживачеві, а тому не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, зазначив, що умови кредитного договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків погіршуючи становище позивача;

Порівняння вищенаведеного судового рішення з судовими рішеннями, про перегляд яких подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Зміст наданої для порівняння постанови Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Луцької філії публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області

від 23 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко