Ширяївський районний суд Одеської області
14.12.2016 Справа №: 518/1608/16-ц Провадження № 2/518/861/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Палія С.А.,

при секретарі: Яворській Г.С.,

за участю позивача: ОСОБА_1Л,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ширяєве цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до директора ПП «ГСП» ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі, суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016 року ОСОБА_1, (далі позивач) звернувся до суду з цивільним позовом до ПП «ГСП» в особі директора ОСОБА_4П, (далі відповідач), в якому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ПП «ГСП» в особі директора ОСОБА_4

Мотивуючи його тим, що між його покійною матірю, ОСОБА_5 яка померла 02.09.2015 року та ПП «ГСП», в особі директора ОСОБА_4, у 2006 році був укладений договір оренди на земельну ділянку № 86, масив № 16, площею 6,78 гектари що належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 018416. Після її смерті він прийняв спадщину яка складається із вищевказаної земельної ділянки тобто він став новим власником земельної ділянки і він не бажає продовжувати даний договір оренди.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги. Пояснивши, що претензій щодо порушення умов виконання договору з боку відповідача у нього не має, однак вважає, що він, як новий власник земельної ділянки має право на розірвання даного договору. Тим більше, що строк дії договору укладеного між його матірю та відповідачем в 2006 році на 10 років вже закінчився.

Представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог з тих підстав, що останні не ґрунтуються на вимозі закону та є не обґрунтованими, мотивуючи дане тим, що орендар виконує свої обовязки щодо договірних зобовязань та сплати оренди за користування землею. Крім того, зазначив, що дійсно даний договір оренди був укладений в 2006 році, однак зареєстрований Ширяївським РВ ОРФ ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України в 2008 році, тобто строк його дії закінчується в 2018 році, а не в 2016 році як стверджує позивач.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи та їх докази, судом встановлено наступне.

При житті, в 2006 році, між ОСОБА_5 та директором ПП «ГСП» ОСОБА_4, був укладений договір оренди на земельну ділянку № 86, масив № 16, площею 6,78 гектари, що належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 018416, виданого на підставі розпорядження Ширяївської районної державної адміністрації від 20.08.2004 року № 551 строком на 10 років.

Реєстрація даного договору була проведена 05.02.2018 року Ширяївським відділом Одеської регіональної філії Державного Підприємства «Центр ДЗК» при Держкомземі України та про що в Державному реєстрі було вчинено запис від 05.02.2008 року за № 95.

02.09.2015 року ОСОБА_5 померла.

Після її смерті відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.03.2016 року спадкоємцем вищезгаданої земельної ділянки є ОСОБА_1

Будучи новим власником вищезгаданої земельної ділянки позивачем було направлено листа на адресу відповідача про небажання продовжувати даний договір оренди з тих підстав, що він став новим власником земельної ділянки. Тим більше, що строк дії договору укладеного між його матірю та відповідачем в 2006 році на 10 років вже закінчився.

Відповідно до відповіді директора ПП «ГСП» ОСОБА_4, позивачу було відмовлено у розірвані договору з посиланням на вимоги чинного законодавства, а саме ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 640 ЦП України.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють данні правовідносини, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Договір оренди землі є змішаним договором відповідно до якого між сторонами виникають правовідносини з оренди землі, що регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

В судовому засіданні судом було встановлено, що умови договору зі сторони відповідача не порушувалися, що підтверджуються матеріалами справи та не заперечувалося самим позивачем (земельна ділянка обробляється, орендна плата сплачується).

Тому суд вважає, що оскільки відповідач як орендар, в повній мірі виконує свої обовязки, щодо укладеного договору оренди землі, доводи позивача, що власник земельної ділянки має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди землі (при виконанні орендарем своїх обовязків щодо укладеного договору оренди землі) є безпідставними і не будуються на вимогах чинного законодавства.

Крім того, суд також не погоджується з доводами позивача, що строк дії договору укладеного між його матірю та відповідачем в 2006 році на 10 років вже закінчився, оскільки відповідно до ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом, а згідно із ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи договір оренди був укладений в 2006 році, однак зареєстрований Ширяївським РВ ОРФ ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України в 2008 році, тобто строк його дії закінчується в 2018 році, а не в 2016 році як стверджує позивач.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст., 10, 57-66, 208, 209,212 - 214, 215, 218, 294,296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до директора ПП «ГСП» ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: