У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Дьоміної О.О., Леванчука А.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Немирівський комбінат хлібопродуктів» про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 1,4924 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Зяньковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Указану ділянку вона утримала у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя батько уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Немирівський комбінат хлібопродуктів» (далі - ТОВ «Немирівський КХП») договір оренди земельної вказаної вище ділянки від 10 вересня 2008 року, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Немирівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 3 листопада 2011 року.

1 вересня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою, в якій зазначила про те, що має намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку та оскільки укладаючи договір сторони встановили термін його дії - 7 років, то 10 вересня 2015 року - він спливає. Однак відповідач вважає, що термін дії договору спливає 3 листопада 2018 року (7 років з моменту реєстрації), а тому земельну ділянку відмовляється повертати.

Посилаючись на те, що відповідач користується належною їй земельною ділянкою без законних на те підстав, позивач ОСОБА_4 просила суд визнати договір оренди землі недійсним.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 10 вересня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Немирівський КХП», що зареєстрований у відділі Держкомзему у Немирівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 3 листопада 2011 року, земельної ділянки загальною площею 1,4924 га, розташованої на території Зяньковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка належить позивачу.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин,визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд прийняв до уваги вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, та застосувавши її ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 10 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Немирівський КХП».

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов О.О. Дьоміна
А.О. Леванчук

Колегія суддів: