Номер провадження: 22-ц/785/1461/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Ліснік Н. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26. 10. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами про захист прав споживачів і стягнення зПублічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі ПАТ «Імексбанк») на користь позивача коштів з поточного рахунку та відшкодування збитків в розмірі залишку грошових коштів на рахунку в сумі 132938,00 грн., 25 % річних за неправомірне використання коштів та пеню 0,1 % на день від простроченої суми і 10000 моральної шкоди з посиланням на те, що за укладеним між сторонами договором № 250057886 про відкриття та обслуговування поточного рахунку в національній валюті відповідач перевів з вкладного рахунку, який закінчився 27. 11. 2014 р. гроші на поточний рахунок відповідні грошові кошти, але з 27. 11. 2014 р. банк відмовився обслуговувати рахунок та видати гроші і повернув йому 09. 12. 2014 р. лише 500 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26. 10. 2015 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції і просить стягнути з банку на його користь лише 25% річних за неправомірне використання коштів в розмірі 20844,57 грн., пеню 0,1 % на день від простроченої суми в розмірі 7976,46 грн., індекс інфляції в розмірі 7444,52 грн. і 10000 моральної шкоди посилаючись на те, що суд першої інстанції виходив з Закону України «Про фонд гарантування вкладів» і проігнорував те, що його позов ґрунтувався на наявності договору між сторонами і на відповідних нормах ЦК України, а також, що позов було подано ще до утворення тимчасової адміністрації банку і тому Закон України «Про фонд гарантування вкладів» не може бути застосований до правовідносин, які відбулися до початку ліквідації банку, а також зазначив, що у травні 2015 р. відповідач в особі Фонду частково виконав його вимоги і сплатив суму вкладу в розмірі 132938,00 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_3, представник ПАТ «Імексбанку» за довіреністю, виданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк», вважає рішення суду правильним.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про про стягнення грошових коштів та моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Судом встановлено, що 25. 07. 2013 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір № 250057886 банківського рахунку (в національній валюті).

Відповідно до виписки з особливого рахунку від 09. 12. 2014 р. залишок коштів позивача ОСОБА_2 на його рахунку складав 132938,00 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26. 01. 2015 р. № 50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26. 01. 2015 р. прийнято рішення № 16 про запровадження з 27. 01. 2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» і розпочато процедуру виведення банку з ринку.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21. 05. 2015 р. № 330 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27. 05. 2015 р. № 105 "Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків строком на 1 рік з 27. 05. 2015 р. до 26. 05. 2016 р. включно.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Оскільки з 27. 01. 2015 р. Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (26. 10. 2015 р.) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію і проводилася процедура ліквідації банку, то це унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказана правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 20. 01. 2016 р. у справі № 6-2001цс15, який відповідно до ст. 214 ч. 2 ЦПК України суд зобовязаний враховувати при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Викладене виключає можливість задоволення вищевказаних позовних вимог ОСОБА_2 в судовому порядку на підставі наявності договору між сторонами і відповідних норм ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення зазначеного позову у даній справі спростовуються матеріалами справи та з урахуванням вказаних правових положень свідчать про правильність висновку суду першої інстанції.

Тому у даному випадку час подання вказаного позову ОСОБА_2 17. 12. 2014 р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації у банку, не має правового значення.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що 05. 05. 2015 р. за відповідним реєстром ОСОБА_2 отримав 150258,21 грн., в тому числі в погашення зобовязань 132938,00 грн. залишку грошових коштів на рахунку ОСОБА_2 у банку- відповідачу, від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що підтверджено наданими самим ОСОБА_2 документами, і сторонами у справі не оспорюється.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Імексбанк» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26. 10. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_4

ОСОБА_5