Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2581/15-ц

номер провадження 2/695/88/16

14 березня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

при секретарі Розпутній І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та зобовязання звільнити житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та зобовязання звільнити житлове приміщення.

Позивач мотивує свій позов тим, що в 04.09.2006р. помер ОСОБА_4, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою вул. Шевченка, 12 с. Бубнова Слобідка, Золотоніського району. 19.04.2007 року Золотоніськийм міськрайонним судом винесено рішення про визнання права власності на вищевказаний житловий будинок за нею та її братом ОСОБА_5. Після смерті батька позивачки дружина її брата ОСОБА_2 без її дозволу поселила в спадковий будинок ОСОБА_3, яка не являється родичем ні їй, ні її брату ОСОБА_6, а являється тіткою ОСОБА_2 Після вказаної події доступ до вказаного будинковолодіння їй було значно обмежено. ОСОБА_3 не має бажання щоб вона заходила у своє будинковолодіння та про вказані факти вона завжди повідомляла ОСОБА_2, що в свою чергу спричиняло постійні конфліктні ситуації. 11.09.2014р. вона в черговий раз у власних потребах зайшла у свій будинок, про вказане дізналась ОСОБА_2, яка забігла в хату та почала її випихати при цьому наносячи удари в різні частини тіла, та говорила їй щоб остання не заходила у вказану хату та не заважала жити ОСОБА_3 Конфліктні ситуації з даного приводу у них виникають постійно, ОСОБА_2 завжди говорить позивачці про те, щоб вона не заходила до будинку. З часу її побиття вона майже не заходить до вказаного будинку, оскільки боїться знову бути побитою.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що 04.09.2006р., коли помер її батько, дружина брата ОСОБА_2 привезла свою тітку ОСОБА_3 і сказала, що тітка трохи поживе. Вказувала, що мусила терпіти відповідачку ОСОБА_3, оскільки не могла вигнати стару людину. Також позивач зазначала, що до спадкового будинку вона заходить крадькома, оскільки відповідач ОСОБА_3 їй робить зауваження. 11.09.2014р. вона зайшла у хату і попросила ОСОБА_3 не виливати помиї біля будинку, потім вийшла з хати і пішла додому, а через 20 хвилин до неї додому зайшла ОСОБА_2 і спитала, доки вона буде зачіпати ОСОБА_3, після цього у них почалась бійка. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди, наносячи удари та завдаючи їй фізичного болю, в звязку з чим вона боїться заходити до спадкового будинку.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2, яка також за довіреністю представляла інтереси ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що поселити ОСОБА_3 у спадковий будинок запропонував її чоловік та брат позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_3 являється рідною тіткою ОСОБА_2 і поселити її в будинку довелось у звязку із складною життєвою ситуацією. Позивач не заперечувала проти поселення ОСОБА_3 Відповідач вказувала, що вона ніяким чином не перешкоджає позивачці та її синам користуватись будинком. 11.09.2014р., коли вона прийшла додому, то ОСОБА_3 їй сказала, що ОСОБА_1 вигнала її з будинку. Відповідач пішла додому до позивача, щоб розібратись у ситуації, що склалась, але у них почалась сварка, після якої позивач вибігла і почала погрожувати їй. Бійки між ними не було та побоїв вона позивачці не наносила.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 ОСОБА_8 заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача та представника відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 11.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду від 19.04.2007 року по справі № 2-530/2007р. за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - визнано право власності на будинководоління, що розташоване в с. Бубнівська Слобідка Золотоніського району Черкаської області по вул. Шевченка, 12 за ОСОБА_1 та ОСОБА_5, в порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_4.

Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 13.12.2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на ? частину будинку за адресою вул. Шевченка, 12 с. Бубнівська Слобідка, Золотоніського району, Черкаської області.

Згідно ч.1ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Як було встановлено у судовому засіданні, і що підтвердили учасники процесу, будинок, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5, - не був реально поділений між ними.

Стосовно конфлікту, що відбувся між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, на підтвердження якого не було надано позивачем жодних доказів та який не зафіксований правоохоронними органами, то, як повідомили самі сторони, він відбувся у будинку позивача, а не на території спадкового будинку.

Дослідивши викладені вище обставини, судом не встановлено фактів, що свідчили б про те, що відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спадковим будинком. Позивачем також не було доведено даних фактів.

Як пояснила сама позивач, вона самоусунулась від користування спільною власністю спадковим будинком №12 по вул. Шевченка у с. Бубнова Слобідка.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не підтвердили фактів перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 у користуванні позивачем спірним будинком.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Як вбачається з інформації, наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС , УДМС України у Черкаській області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

У наданій до матеріалів справи заяві ОСОБА_5, який являється співвласником спадкового будинку №12 по вул. Шевченка у с. Бубнова Слобідка, посвідченій у Бубнівсько-Слобідській сільській раді, він повідомляє про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає в його частині успадкованого будинку по вулиці Шевченка, 12. ОСОБА_3, є рідною тіткою його дружини ОСОБА_2 Девять років вони проживають з ОСОБА_12 спільним побутом, піклуються і доглядають її, так як вона самостійно обслуговувати себе не здатна, постійно хворіє та потребує стороннього догляду. Вважав, що вимоги його сестри ОСОБА_1 безпідставні, її заяви про перешкоди в користуванні майном та її побитті суцільний наклеп. Його дружина підтримує будинок, в якому проживає ОСОБА_3 в належному стані. Просив суд відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1

Згідно довідки, виданої 17.07.2015 року секретарем сільської ради Бубнівсько-Слобідської сільської ради № 166 ОСОБА_13, зазначено, що гр.. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_3 проживає на території села без реєстрації в спадковому будинку по вул.. Шевченка, 12, який належить 1/2 частина ОСОБА_1 та 1/2 частина ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживає у спадковому будинку №12 по вул.. Шевченка у с. Бубнова Слобідка з 2006 року як член сімї співвласника ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 На момент поселення ОСОБА_3 та після визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 права власності на спадковий будинок №12 по вул.. Шевченка у с. Бубнова Слобідка у 2007 році заперечень зі сторони позивача проти проживання ОСОБА_3 у даному будинку не було, тобто, мала місце мовчазна згода зі сторони позивача ОСОБА_1

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 є членом сімї ОСОБА_5, який є співвласником спірного будинковолодіння, то вона має право користуватись спірним жилим приміщенням. При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не надав своєї згоди на виселення ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

За змістом ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд, проаналізувавши докази, на які позивач ОСОБА_1 посилається, як на підставу для задоволення позову, приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного доказу, який би достовірно стверджував, що відповідач ОСОБА_3 самоправно зайняла жиле приміщення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 із зазначених позивачем підстав не можуть бути задоволені, внаслідок їх недоведеності, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 361, 379, 405 ЦК України, 64, 65, 156 ЖК УРСР, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та зобовязання звільнити житлове приміщення відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 18 березня 2016 року.