Провадження №2/554/1013/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2016 м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - Січиокно Т.О.

при секретарі - Ромахової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати розірваним договір іпотеки від 20.08.2007 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 20.08.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 216, а правовідносини припиненими з дати прийняття рішення суду.

Позов мотивовано тим, що 20.08.2007 року, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №PLLAGA00000096. В забезпечення виконання договірних зобовязань, цього ж дня між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, який посвідчений 20.08.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №216. Позивач вказує на порушення відповідачем істотних умов договору іпотеки, а саме пункту 5 договору в частині видачі заставної та реєстрації договору в Державному реєстрі іпотек, оскільки відповідачем не було оформлено заставну, а отже невидача заставної та відсутність її реєстрації є суттєвими порушенням умов договору іпотеки. Внаслідок таких порушень умов договору він був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, так як банк звернувся з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки у листопаді 2014 року (раніше строку, який був визначений у заставній) та застосував інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме шляхом укладенні ПАТ «КБ Приватбанк» від імені відповідачів договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності на підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ «КБ Приватбанк» всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Своїми діями відповідач в односторонньому порядку змінив та порушив основне зобовязання. Не здійснивши видачі заставної відповідач позбавив його можливості контролювати внесення змін до основного зобовязання та договору іпотеки, в тому числі щодо строків його виконання, суми зобовязання, способу звернення стягнення тощо.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що до видачі кредиту сторонам було надано повну інформацію про умови кредитування, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення тощо. При укладенні кредитного договору та договору іпотеки між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, а також дані договори укладалися сторонами добровільно, на підставі власного волевиявлення, без застосування з боку банку будь якого впливу чи тиску. Реєстрація іпотеки не є обовязковою, а відтак за відсутності реєстрації іпотеки в реєстрі іпотек іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. При цьому, істотною умовою іпотечного договору є інформація про посилання на видачу заставної або її відсутність, а не наявність чи відсутність заставної як такої. Окрім цього, відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду після їх сплину.

Представник третіх осіб ОСОБА_7 наполягає на задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у позові.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку:.

20.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № PLLAGA00000096, згідно умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти на строк з 20.08.2007 року по 18.08.2017 року (включно) у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 535195,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 44 % на рік на суму залишку заборгованості. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 7651,49 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. (а.с.17-21).

20 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2, ОСОБА_1 (іпотекодавці) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №216 (а.с.11-16).

Відповідно до умов договору предметом цього договору є надання іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.33.3 цього договору в забезпечення виконання зобовязань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців.

Пунктом 33.1 іпотечного договору визначено, що предметом цього договору є надання іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 33.3 цього договору в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

В забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором іпотекодавці надають в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю (магазин) літери «А-2» загальною площею 606, 6 кв.м., розташовану за адресою: м.Полтава, вул. Куйбишева, 19-А. (п.33.3 іпотечного договору).

Пунктом 5 іпотечного договору зазначено, що одночасно з укладанням цього договору, іпотекодавці і позичальник підписують в одному оригінальному екземплярі Заставну і передають її іпотекодержателю. При цьому на усіх оригіналах цього договору робиться відмітка про видачу Заставної. Після підписання Заставної іпотекодержатель реєструє іпотеку за даним договором і Заставну в Державному реєстрі іпотек.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02.03.2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3В було задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20.08.2007 року №PLLAGA00000096, та звернено стягнення на нежитлову будівлю (магазин).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 28.04.2015 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.08.2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 28.04.2015 року скасоване, передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в ухвалі, зокрема, зазначено, що вирішуючи спір, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позичальник неналежно виконував умови договору кредиту, внаслідок чого утворився борг і позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення, як визначено законом та договором. (а.с.53-57).

Окрім цього, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2015 року залишено без змін рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16.09.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки від 20.08.2007 року. (а.с.23-26).

Із мотивувальної частини даної ухвали слідує, що доводи апелянта щодо відсутності заставної за оспорюваним договором не впливають на його дійсність. Так, відповідно до п. 4 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» істотною умовою договору іпотеки є посилання на видачу заставної або її відсутність. Оскаржуваний договір іпотеки п. 5 містить посилання на видачу заставної, а отже вимоги ст. 18 ЗУ України «Про іпотеку» були дотримані. Невидача заставної за договором може бути розглянута як порушення його умов, але не як підстава для його недійсності.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а також договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Статтею 20 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що заставна це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в

грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання право звернути стягнення

на предмет іпотеки. Заставна оформлюється, якщо її видача передбачена іпотечним договором. Після державної реєстрації іпотеки оригінал заставної передається

іпотекодержателю, якщо інший порядок передачі заставної не встановлено іпотечним договором. Заставна не є емісійним цінним папером. Першим власником заставної є особа, яка на момент видачі заставної відповідно до умов іпотечного договору має статус

іпотекодержателя. Якщо інше не передбачено іпотечним договором, оригінал заставної передається такому іпотекодержателю.

Ст. 18 Закону України «Про іпотеку» встановлено істотні умови для договору іпотеки, зокрема істотною умовою є посилання на видачу заставної або її відсутність.

Із матеріалів справи слідує, що в п. 5 іпотечного договору міститься посилання на видачу заставної, а тому суд вважає, що в силу ст. 18 договір іпотеки від 20.08.2007 року містить дану істотну умову та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні іпотечного договору між сторонами було досягнуто всіх істотних умов, що підтверджено їх особистими підписами, договір укладено на засадах добровільності, власного волевиявлення.

Одночасно суд звертає уваги на той факт, що Законом України «Про іпотеку» не визначено обовязкової реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 3 цього Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих

у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права

та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у

черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, за відсутності реєстрації іпотеки в реєстрі іпотек іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку,що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки порушення істотних умов договору відповідачем не встановлено.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті за безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,11,58,59,60 ,212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Т.О.Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 15.03.2016 року.