Справа № 755/7122/16-ц
"23" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - суді Гаврилової О.В.,
при секретарі - Томіленко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.
Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює договори та інші правочини.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частин 1, 2 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.
Отже, складена відповідачем розписка є двостороннім правочином, а також вона є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним покладені на ОСОБА_3, а особа, у якої взято на реалізацію двигун, набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю дана розписка є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певного майна.
Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами.
Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.
У частині першій статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
При цьому, враховуючи, що в розписці не зазначена особа, у якої відповідач взяв на реалізацію двигун та якій зобов'язався повернути грошові кошти, правом вимоги за даним договором - розпискою наділена особа, у якої знаходиться оригінал розписки, якою в даному випадку є позивач ОСОБА_2, за заявою якого оригінал розписки було долучено до матеріалів справи.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з позовної заяви, період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 15 листопада 2015 р. по 01 квітня 2016 р.
Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2015 - 2016 роках: листопад 2015р.- 102,0; грудень 2014р. - 100,7; січень 2016р. - 100,9; лютий 2016р.- 99,6; березень 2016р.-101,0.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 2434,49 грн.
Також суд вважає правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Як вбачається з позовної заяви, період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 15 листопада 2014 р. по 01 квітня 2016 р. включно.
При цьому, суд враховує, що прострочення по поверненню коштів починається з 16.11.2015р. - дня наступного за днем визначеним розпискою, як дата повернення коштів.
Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 602,82грн., а надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 277,36грн. підлягає поверненню позивачеві.
На підставі наведеного, ст. 11, 202, 207, 509, 510, 526, 527, 530, 610-612, 625, 626 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 169, 179, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 602,82грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.