АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Яремка В.В.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення, та за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому та відповідачці належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

Посилався на те, що 17 листопада 2014 року рішенням Хотинського районного суду шлюб між ним та ОСОБА_4 був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідачка почала перешкоджати йому користуватися квартирою, а з часом змінила замки від вхідних дверей та виселила його. Він неодноразово звертався до неї з прохання надати можливість проживати у квартирі та надати ключі від вхідних дверей, однак відповідачка жодним чином не реагувала на його звернення.

Вказував на те, що дії відповідачки є неправомірними по відношенню до нього та просив вселити його в квартиру АДРЕСА_2.

________

22-ц/794/1398/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Вівчар Г.А.

Категорія: 44 Доповідач Литвинюк І.М.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Посилалися на те, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, яка є матірю позивача ОСОБА_1.

Право власності на квартиру підтверджується судовими рішенням Хотинського районного суду від 20 лютого 2015 року по справі №724/2300/14-ц в якому зазначено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 31 січня 1995 року, виданого Хотинським сільськогосподарським технікумом згідно наказу № 5-К від 23 січня 1995 року.

15 липня 2004 року в Хотинській державній нотаріальній конторі ОСОБА_2 було укладено договір дарування №1341 належної їй квартири № 9, що знаходиться в місті Хотині по вулиці І.Франка, в будинку №8 на ім'я ОСОБА_1 та на ім'я ОСОБА_4 в рівних частках кожному.

Зазначала, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕЕМ №668785 від 10 грудня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Тобто обдаровані не скористались своїм правом на реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Просила усунути перешкоди в користуванні квартирою та вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмолено.

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_4.

Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні квартирою № 9 по вул. І.Франка, 8, м. Хотин Чернівецької області ОСОБА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Посилається на те, що вона ніяким чином не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 перешкоджає ОСОБА_1 користуватися квартирою, яка є їх спільною сумісною власністю. ОСОБА_2 втратила своє право користування, розпорядження та володіння квартирою № 9 по вул. І.Франка, 8, м. Хотин з моменту прийняття квартири обдарованими ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 15 липня 2004 року ОСОБА_2 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Рішенням Хотинського районного суду від 20 лютого 2015 року по справі №724/2300/14-ц. відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання даного договору недійсним за безпідставністю. Дане рішення набрало законної сили 09 квітня 2015 року відповідно до ухвали апеляційного суду Чернівецької області.

З довідки про місце реєстрації з адресного бюро вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2000 року (а.с.11).

З довідки Хотинської державної нотаріальної контори від 03 грудня 2014 року № 1004/01-16 видно, що в Хотинській державній нотаріальній конторі 15 липня 2004 року за р. № 1341 був посвідчений договір дарування квартири № 9, що знаходиться в м. Хотині по вулиці І.Франка, в будинку № 8 Чернівецької області від імені ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному (а.с. 114).

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 виникло з моменту її прийняття, тобто з 15 липня 2004 року.

15 травня 2015 року ОСОБА_1 звертався з листом до ОСОБА_4 про надання йому можливості користуватися своєю часткою в спірній квартирі, однак відповіді він не отримав.

З висновку, затвердженого начальником міліції Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області від 30 травня 2015 року, вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_4 поміняла замки від вхідних дверей квартири та з жовтня 2014 року ОСОБА_1 не приходив і не просив ключі від квартири.

З висновку, затвердженого начальником поліції Хотинського ВП ГУНП України в Чернівецькій області від 14 квітня 2016 року, видно, що після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_4 поміняла замки від вхідних дверей квартири та не надає ОСОБА_1 можливості проживати в квартирі.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_5 із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Невизначеність порядку користування житловим приміщенням між його співвласниками не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про вселення одного із співвласників в це жиле приміщення.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про відсутність доказів того, що вона чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою та доказів належності права власності позивача на майно. Ці та інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1В та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: