У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 308/7444/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики у сумі 300 000,00 грн.

За ухвалою від 29.07.2016 судом було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подана до суду заява про забезпечення позову, за якою він просить суд накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми заборгованості у розмірі 300 000,00 грн. Заборонити ОСОБА_2 та будь яким іншим особам відчужувати, обтяжувати у будь який спосіб, передавати іншим особам майно, яке належить ОСОБА_2 в межах суми заборгованості в розмірі 300 000,00 грн.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду про стягнення коштів з відповідача, так як останній до винесення рішення суду може відчужити своє майно, за рахунок продажу якого позивач міг би отримати назад позичені відповідачу кошти.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглянувши подану позивачем заяву та матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи дійсно містять розписку, видану ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1, з якої вбачається, що він 27.01.2016 року позичив грошові кошти у сумі 300 000,00 грн., які зобовязався повернути останній до 01.03.2016 року шляхом одноразового платежу.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на

підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що специфіка доказування у зазначеній категорії справ, фактично встановлює достатність подання лише розписки, оформленої належним чином на підтвердження наявності боргу.

Враховуючи значну суму боргу та відсутність на цей час доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх зобовязань, суд вважає, що у позивача дійсно існують обґрунтовані побоювання щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а відтак заява позивача підлягає частковому задоволенню, слід накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми заборгованості за розпискою від 27.01.2016 року у розмірі 300 000,00 грн.

Що ж стосується заборони ОСОБА_2 та будь яким іншим особам відчужувати, обтяжувати у будь який спосіб, передавати іншим особам майно, то у суду вістуні підстави застосовувати такий вид забезпечення позову до спірних правовідносин, оскільки накладення арешту на майно відповідача унеможливлює проведення подальших дій із ним відповідно до діючого законодавства України, крім того, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача задовольнити частково.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми заборгованості за розпискою від 27.01.2016 року у розмірі 300 000,00 грн.

Направити зазначену ухвалу суду для виконання до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Н.В. Дергачова