Номер провадження: 22-ц/785/3564/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Плавич Н.Д.

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

з участю секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

встановила:

07.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, з вимогою визнати недійсними підпункти 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. загальних умов кредитування, графік погашення кредиту і додаткового кредиту до кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», посилаючись на те, що умови кредитного договору про визначення валют платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч.1 ст.11 Закону України «Про споживчий кредит».

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року позов задоволено /а.с.139-141/.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», вважаючи, що рішення є незаконним, надав до суду апеляційну скаргу про скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального права судом першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з»явились.

Представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано заяву про відкладення розгляду справи.

Судова колегія відхилила вказане клопотання, враховуючи наступне.

Справа призначається до розгляду вдруге, у позивача, з урахуванням довіреності, копія якої є в матеріалах справи, два представника, при призначені справи в перше судове засідання в травні 2016р. позивач подавав письмову заяву про відкладення розгляду справи з поважних для нього причин, вказане клопотання було задоволено, на теперішній час заява подана представником з посиланням на від'їзд.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 303-1 ЦПК України ( строки розгляду справи), те, що у позивача є другий представник, судова колегія відхилила заяву про відкладення розгляду справи.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити їх з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 січня 2014 року між ТОВ «Порше мобіліті», у якості кредитора, ОСОБА_2, у якості позичальника, та ОСОБА_4, у якості поручителя, укладено кредитний договір № 50011626, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 150 335 гривень 64 копійок, що в еквіваленті, за курсом 8,4720 грн./доларів США, дорівнювало 17 745, 00 доларів США, строком на 60 місяців, з процентною ставкою 9,90% на придбання автомобіля. В договорі також зазначається, що він, зокрема, складається із загальних умов кредитування (а. с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги позивача та визнаючи недійсними підпункти 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. загальних умов кредитування, графік погашення кредиту і додаткового кредиту до кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті», суд першої інстанції посилався на те, що оспорюваний правочин укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1. загальних умов кредитування ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у сумі, визначеній в договорі, в українських гривнях. В Договорі сторони встановили відповідні еквіваленти суми кредиту у доларах США.

Згідно п. 1.3. загальних умов кредитування сторони погоджуються, що кошти у повернення позивачем відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання товариством очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у договорі.

У відповідності до п. 1.3.1. загальних умов кредитування, в подальшому позивач мав сплачувати платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених товариством рахунків в гривні: при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у договорі.

Крім того, відповідно до застереження у графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США відповідно до ст. 1.3. загальних умов кредитування.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що даними положеннями кредитного договору підтверджується, що кредит надавався позивачу в українських гривнях, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та підлягають поверненню в українських гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до ст. 1.3. загальних умов кредитування.

На думку колегії суддів, вищезазначені положення договору, прямо кореспондуються з приписами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, слід дійти висновку, що положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містяться заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язаннями, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 727/1385/15-ц, де Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ, розглянувши касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.04.2015 р. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 03.06.2015 р., відмовив у відкритті касаційного провадження та зазначив, що суди обгрунтовано відмовили у задоволенні позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містяться заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язаннями, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Крім цього, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить заборони на вираження грошового зобов'язання в гривні із посиланням на еквівалент суми зобов'язання в іноземній валюті, а забороняє укладення договорів споживчого кредитування в іноземній валюті, відповідно до умов яких позичальник зобов'язаний повернути суму кредиту в іноземній валюті.

Доводи представника ТОВ «Порше Мобіліті», що положеннями кредитного договору, укладеного між сторонами, чітко передбачено валюту платежу гривню, заслуговують на увагу та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Також, колегія суддів звертає свою увагу на те, що фактичне виконання умов кредитного договору здійснюється також у гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатньому обсязі не перевірив вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, наданим доказам не дав належної правової оцінки в сукупності та їх взаємному зв»язку, належним чином не перевірив протиріччя та суперечності наданих сторонами доказів у справі, та ухвалив рішення, що не відповідає закону, умовам договору, у звязку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.Д.Плавич

Судді Л.М.Вадовська

ОСОБА_5