Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2016 Справа №607/2939/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Палашовської У.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ Приват Банк звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 33590 грн. 68 коп. згідно укладеного між ними кредитного договору № DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 2728 грн. 69 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.07.2008 року. Однак відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе кредитні зобовязання, внаслідок чого станом на 11.01.2013 року заборгованість за даним кредитним договором становить 33590 грн. 68 коп., з яких заборгованість по поверненню кредиту 2410 грн. 58 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 11097 грн. 55 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 18006 грн. 80 коп., та штрафи на суму 500 грн. 00 коп. та 1575 грн. 75 коп. У звязку з цим просить суд стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану суму боргу та понесені судові витрати в сумі 335 грн. 91 коп.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору № DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що Кредитний договір № DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року він не підписував, а також підписи на заяві позичальника і на інших документах пов'язаних з видачею кредиту виконані не ним, кошти зазначені в позові він не отримував. Вважає, що невідома йому особа скористалася паспортом який був викрадений у нього в 2006 році та отримала кредит в ЗАТ КБ «Приват Банк» на його імя. Зазначає, що ніколи не мав кредитних правовідносин із ПАТ КБ «Приват Банк», а тому вважає кредитний договір № DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року нікчемним з посиланням на статтю 204, частини 1, 3 статті 228 ЦК України та просить визнати його недійсним.

Представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити, зустрічного позову не визнав та подав суду письмове заперечення в якому зазначає, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4КР28580379 було внесено кошти, а саме 23.08.2011 року в розмірі 300 грн., що свідчить, що ОСОБА_2 прийняв умови договору та приступив до його виконання, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Крім того зазначив, що ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності для визнання кредитного договору недійсним, оскільки про наявність укладеного даного договору ОСОБА_2 було відомо у 2008 році, що стверджується довідкою слідчого управління МВС України у Тернопільській області від 14.08.2008 року. А тому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні та його представник первісного позову не визнали та просять відмовити в його задоволенні з підстав і мотивів викладених у зустрічному позові, який підтримали та просять задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити, а позов ОСОБА_2 задовольнити з наступних підстав:

Згідно п.1.1. Розділу 1.Загальні положення Статуту ПАТ КБ ПРИВАТБАНК (нова редакція), затвердженого Рішенням Загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія А 01 №054809) є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно кредитного договору № DNH4КР28580379, який складається з Заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка(Стандарт), укладеного 25 липня 2006 року ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК надає ОСОБА_2, строковий кредит у розмірі 2728 грн. 70 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.07.2008 року. При порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, що становить 72 % на рік. Мета кредитування придбання мобільного телефону Samsung D820.

Згідно заяви на отримання кредиту, ідентифікація позичальника проведена консультантом банку, а позичальник ОСОБА_2 ознайомився та згодний із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі та своїм підписом підтвердив факт про надання йому повної інформації щодо умов кредитування.

Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка(Стандарт), відповідач зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у порядку та строки відповідно до Заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та тарифів та повну сплату за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного погашення кредиту. Крім того, відповідач зобовязаний на підставі п. 3.2.9 Умов повністю повернути кредит до дати, зазначеної у заяві.

У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). В силу ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. За умовами до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно поданого позивачем розрахунку станом на 11.01.2013 року заборгованість за кредитним договором № DNH4КР28580379 становить 33590 грн. 68 коп., з яких заборгованість по поверненню кредиту - 2410 грн. 58 коп., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 11097 грн. 55 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 18006 грн. 80 коп., та штрафи на суму 500 грн. 00 коп. та 1575 грн. 75 коп.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 448/449/12-22 від 15.12.2015 року, підпис від імені ОСОБА_2 та рукописний текст, що читається «ОСОБА_2 25 липня ... 06» на заяві позивальника №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Суд приймає висновок ТВ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15.12.2015 року №448/449/12-22 як належний та допустимий доказ по справі, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не подано документів, які б його спростовували. Як вбачається з довідки виданої 14.08.2008 року СУ в Тернопільській області, управлінням порушено кримінальну справу по факту шахрайства групою осіб у великих розмірах за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст. 19, КК України. В ході слідства встановлено використання підроблених документів необхідних для отримання кредиту в КС «Фаворит». Гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний потерпілим в кримінальній справі так як встановлено що він був введений в члени КС «Фаворит» шахрайським шляхом, а також в укладені від його імені кредитні договори з Правекс-Банк та Приватбанк він не заключав і даних документів не підписував.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, відповідачем-позивачем ОСОБА_2 доведено ту обставину, що він не укладав та не підписував з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК кредитний договір №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року. Також Банком не доведено факту отримання грошей саме ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором. Суд критично оцінює посилання ПАТ КБ ПРИВАТБАНК на те, що внесення 23.08.2011 року коштів в розмірі 300 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4КР28580379, свідчить, що ОСОБА_2 прийняв умови договору та приступив до його виконання, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору не дійсним, оскільки доказів, що кошти вносилися саме ОСОБА_2 не подано, а останній заперечує факт наявності в нього кредиту та проведення ним зазначеної оплати. Твердження ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, що строк позовної давності для визнання кредитного договору недійсним, пропущений, так, як ОСОБА_2 у 2008 році було відомо про існування спірного кредитного договору, що стверджується довідкою слідчого управління МВС України у Тернопільській області від 14.08.2008 року, суд не бере до уваги, оскільки з даної довідки не вбачається, що ОСОБА_2 знав саме про кредитний договір №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року та був ознайомлений з ним, а вказана довідка лише підтверджує що ОСОБА_2І, кредитних договорів з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не укладав. За таких обставин, суд вважає, оскільки ОСОБА_2 з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК не підписував кредитний договір №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року та не отримував від банку коштів за цим договором, то відповідно, не приймав на себе будь - яких зобов'язань за даним договором, а тому не повинен сплачувати банку будь - які грошові суми за даним договором, що відповідає вимогам ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року в сумі 33590 грн. 68 коп., а тому в задоволенні позову слід відмовити. Одночасно, враховуючи, що ОСОБА_2 не було підписано оспорюваний правочин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог заявлених в зустрічному позові, які підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним кредитного договору №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2. В силу ст.88 ЦПК України із ПАТ КБ ПРИВАТБАНК в користь ОСОБА_2 слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 228, 526, 530, 611, 638, 1046,1054,1055 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року - відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Кредитний договір №DNH4КР28580379 від 25.07.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 визнати недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий Р.М.Грицак