АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Владичана А.І.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог Дочірнє підприємство Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортиця», Приватне акціонерне товариство «Народна фінансово страхова компанія «Добробут», про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог ДП ТзОВ «Хортиця», ПАТ «Народна фінансово страхова компанія «Добробут» про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

06.04.2013р. біля 14 год. 10 хв. на 35 кілометрі автомобільної дороги Р-63 «Данківці-Вартиківці-КПП «Сокиряни»» відповідач ОСОБА_2, керуючи на підставі довіреності автомобілем НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, в порушення вимог пунктів 12.1. 32.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу та стан транспортного засобу, в результаті чого під час його руху відірвалося заднє

22-ц/794/1474/16 Головуючий у І-й інстанції Унгурян С.В.

Категорія 30 Доповідач Перепелюк І.Б.

ліве колесо, яке зіткнулося з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням позивача, яким він рухався в зустрічному напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, а саме: деформовано, розбито, зігнуто капот, вітрове скло, передня права стійка, панель приборів, дах автомобілю, панель підсвітки салону та ін. У добровільному порядку виплатити йому матеріальне відшкодування відповідач ОСОБА_2 відмовився.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12.04.2013р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні

правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 345 грн.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6810979 від 16.07.2012р., цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2, як особою, яка на відповідній правовій підставі (договір доручення) володіла транспортним засобом марки «ІВЕКО» д.н.з. НОМЕР_4, була застрахована ПрАТ НФСК «Добробут» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілим - 50000 грн., розмір франшизи - нуль.

06.04.2013р., після відмови ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодувати матеріальний збиток, він та відповідач звернулися до ПрАТ НФСК «Добробут» з повідомленням про страховий випадок, на підставі якого сформовано страхову справу за №105.

Після повідомлення про настання страхового випадку, ПрАТ НФСК «Добробут», в порушення вимог п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не було направлено аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

15.04.2013р. оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення відповідача ОСОБА_2 було складено звіт №42-590 від 15.04.2013р. про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «ТОЙОТА КОРОЛЛА» д.н.з. НОМЕР_5, згідно якого вартість завданого йому матеріального збитку на дату оцінки становить 66273,51грн.

04.05.2013р. позивачем на адресу ПрАТ НФСК «Добробут» направлено заяву про страхове відшкодування та оригінали документів, визначених ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, ПрАТ НФСК «Добробут» страхової виплати не здійснив.

Оскільки ПрАТ НФСК «Добробут» та відповідачем ОСОБА_2 на даний час не відшкодовано шкоду, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50000грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу суду на те, що станом на час ДТП відповідач перебував у трудових відносинах із ДП ТзОВ «Хортиця».

Також апелянт зазначає, що надані ним документи свідчать про наявність правової підстави володіння ДП ТзОВ «Хортиця» транспортним засобом станом на 06.04.2013р., яким керував ОСОБА_2 під час ДТП.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відмова позивача від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні, зокрема шляхом звернення вимоги виключно до відповідача ОСОБА_2 як особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2013р. близько 14 год. 10 хв. на 35 кілометрі автомобільної дороги Р-63 «Данківці-Вартиківці-КПП «Сокиряни»» ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_6, що належить на праві власності ОСОБА_4, в порушення вимог п.п. 12.1, 32.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу та стан транспортного засобу, в результаті чого під час його руху відірвалося заднє ліве колесо, яке зіткнулося з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, яким останній рухався в зустрічному напрямку.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, законодавець пов'язує покладення відповідальності за шкоду заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, з наявністю вини заподіювача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 12.04.2013р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 345 грн.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6810979 від 16.07.2012 року, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована ПрАТ НФСК «Добробут» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілим - 50000 грн., розмір франшизи - нуль.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено ПрАТ НФСК «Добробут» про страховий випадок, на підставі чого сформовано страхову справу за №105.

В порушення вимог ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ НФСК «Добробут», після повідомлення про настання страхового випадку, не направив представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, у зв'язку з чим 15.04.2013р. оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_2 було складено звіт №42-590 від 15.04.2013р. про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «ТОЙОТА КОРОЛЛА» д.н.з. НОМЕР_5, згідно якого вартість завданого ОСОБА_1 матеріального збитку на дату оцінки становить 66273,51грн.

Вказаний звіт сторонами не оскаржений.

04.05.2013р. ОСОБА_1 на адресу ПрАТ НФСК «Добробут»

надіслано заяву про страхове відшкодування та необхідні оригінали документів .

Оскільки ПрАТ НФСК «Добробут» не здійснило страхової виплати, а

ОСОБА_2 в добровільному порядку не відшкодував ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду, останній звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ НФСК «Добробут» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28.04.2014р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ НФСК

«Добробут» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 50000грн. та судовий збір. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 16273,51грн. та судовий збір.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області від 10.05.2016р. рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28.04.2014р. в частині стягнення з ПрАТ НФСК «Добробут» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. скасовано. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ПрАТ НФСК «Добробут» про стягнення страхового відшкодування. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ НФСК «Добробут» про стягнення страхового відшкодування. Рішення Сокирянського районного суду від 28.04.2014р. в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 16273,51грн. та судового збору залишено без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що потерпілий ОСОБА_1, відмовившись від стягнення страхового відшкодування з ПрАТ НФСК «Добробут», має право на стягнення заподіяної йому матеріальної шкоди з винної особи ОСОБА_2

Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта на те, що станом на час ДТП відповідач перебував у трудових відносинах з ДП ТзОВ «Хортиця», а отже підприємство повинно відшкодовувати матеріальну шкоду позивачу є необґрунтованим.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно наказу №11-к від 11.01.2013р. ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду водія-експедитора ДП ТОВ «Хортиця» із окладом згідно штатного розпису.

На підставі наказу №11-13-к від 11.01.2014р. ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади водія-експедитора на підставі ч.І ст.36 КЗпП України. Що підтверджується копіями наказів та записами в трудовій книжці відповідача.

Станом на 06.04.2013р. на час дорожньо-транспортної пригоди, відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ДП ТОВ «Хортиця».

На запит суду була отримана інформація від ДП ТОВ «Хортиця», що договір оренди транспортного засобу марки «ІУЕКО» від 11.01.2013р. було знищено.

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу автомобіля НОМЕР_7 є ОСОБА_4 На момент ДТП відповідач керував автомобілем на підставі довіреності.

ДТП відбулося 06.04.2013р., календарний день- субота. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що саме цього дня ОСОБА_2 виконував трудові обовязки водія експедитора.

При розгляді справи суд першої інстанції з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин справи, направляв запит до ДП ТзОВ «Хортиця» з метою отримання письмових документів на підтвердження того, чи виконував ОСОБА_2 свої трудові обов»язки водія-експедитора 06.04.2013р. Інформації на підтвердження цього не було надано.

Апелянтом, відповідно до положень ст.60 ЦПК України не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2Є під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов'язки.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :