У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 28 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 28 тис. доларів США зі сплатою 14,5 % річних та строком користування 180 місяців. До вказаного договору були укладені додаткові договори. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 28 квітня 2007 року з ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 10 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 471 004 грн 17 коп.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4, оскільки 18 грудня 2013 року ОСОБА_3 за договором дарування подарувала спірну квартиру ОСОБА_5, яка за договором купівлі-продажу від 18 червня 2014 року продала квартиру ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, для погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 28 квітня 2007 року в розмірі 471 004 грн 17 коп., а також стягнути цю суму заборгованості з ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит від 28 квітня 2007 року в розмірі 24 717 доларів 57 центів США, що є еквівалентом 365 820 грн 04 коп., за тілом кредиту; у розмірі 3 018 доларів 73 центи США, що є еквівалентом 44 677 грн 20 коп., за процентами; пені в розмірі 60 506 грн 93 коп. шляхом проведення публічних торгів з продажу вищезазначеного житлового приміщення за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна та яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 28 квітня 2007 року в розмірі 471 004 грн 17 коп., з яких: 365 320 грн 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 44 677 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками, 60 506 грн 93 коп. - пеня.

Справа судом розглядалась неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Платинум Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, проте позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості за цим договором. При цьому новий власник предмету іпотеки набуваєстатусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором, тому ОСОБА_4 несе відповідальність перед банком за невиконання позичальником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Додатковим рішенням суду стягнуто кредитну заборгованість із позичальника, ОСОБА_3

Проте повністюпогодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 28 тис. доларів США зі сплатою 14,5 % річних та строком користування 180 місяців. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 28 квітня 2007 року з ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. До вказаного договору були укладені додаткові договори, урезультаті укладення яких сторони домовилися про збільшення строку користування кредитом до 240 місяців зі зменшенням процентної ставки та щомісячного ануїтетного платежу. При цьому загальний розмір основного зобов'язання та процентів за користування кредитним коштами не збільшився. Позичальник належним чином не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушила передбачені договором строки сплати заборгованості.

18 грудня 2013 року ОСОБА_3 за договором дарування подарувала спірну квартиру, що є предметом іпотеки, ОСОБА_5, яка за договором купівлі-продажу від 18 червня 2014 року продала квартиру ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Положення ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», яким установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов'язанням.

У п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

При задоволенні позову суди не звернули уваги на те, що одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна.

Суди повинні визначитись із тим, чи при такій ситуації не відбувається фактичного подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Проте суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшли передчасного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки з одночасним стягненням цієї самої суми з позичальника.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнитичастково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 9 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А. Черненко

С.П.Штелик