АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин круїзів та подорожей» Глушенок Дмитра Дмитровича на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин круїзів та подорожей» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №758/13678/15-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/5466/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сербіна Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовувала тим, що працювала у відповідача на посаді менеджера з туризму на підставі наказу №2-п від 03 травня 2012 року.

З квітня 2013 року по червень 2013 року, включно, відповідач не виплачував їй заробітну пату, пояснюючи відсутністю коштів на підприємстві.

30 червня 2013 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі наказу №1-п від10 червня 2013 року, однак в день звільнення відповідач не провів з нею розрахунок за останні 3 (три) місяці її праці.

Позивач вказує, що її середня заробітна плата складає 5 000 (п'ять тисяч) гривень на місяць, таким чином нарахована але не виплачена заробітна плата складає 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень. Також їй не виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

14 липня 2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ТОВ «Магазин круїзів та подорожей» на користь ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 000 гривень. 23 жовтня 2014 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року наказ було скасовано.

Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі

4000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розмірі 85 840 гривень та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5 568 гривень.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин круїзів та подорожей», код ЄДРПО 38091419, на користь ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5 568 (п'ять тисяч п'ятсот шістдесят вісім) гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 85 840 (вісімдесят п'ять тисяч вісімсот сорок) гривень, а всього стягнути 106408 (сто шість тисяч чотириста вісім) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин круїзів та подорожей», , на користь держави судовий збір в розмірі 1064 (одну тисячу шістдесят чотири) гривні 08 ( вісім) копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, директором ТОВ «Магазин круїзів і подорожей» Глушенко Д.Д. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Відповідач ТОВ «Магазин круїзів та подорожей» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, директор ТОВ «Магазин круїзів і подорожей» про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.160), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_4 працювала у відповідача з 03 травня 2012 року на посаді менеджера з туризму, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с.6-7).

Наказом № 1 - п від 30 червня 2013 року позивача ОСОБА_4 було звільнено за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпГІ України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган і винен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 47 КЗпІІ України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, відповідно до ст. 117 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпГІ).

Пленум Верховного Суду України у п. п. 20, 21, 23 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 pоку №13 роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника попередній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Пунктом 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. З п. 8 Порядку).

З довідки про заробітну плату ОСОБА_4 від 09 липня 2013 року № 01-09.07 (а.с.8) вбачається, що заробітна плата позивача у травні 2013 року становила 5 000 грн., в квітні 2013- 5 000 грн., а тому середньоденна заробітна плата позивача становить 232 грн. (5 000 +5 000=10000 грн.: 43 дні = 232 грн.).

Розрахунку при звільненні з позивачем не було проведено, а тому час затримки становить днів (з моменту звільнення по момент подачі позову). Отже, середній заробіток за час розрахунку при звільненні становитиме 85 840 грн. ( 370 ( кількість днів затримки ) х 232 середньоденна заробітна плата) = 85 840 грн.).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Компенсація за невикористану відпустку складає 24 ( невикористані дні щорічної відпустки) х 232 грн. ( середньоденний заробіток) = 5 568 грн.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що з позивачкою було проведено остаточний розрахунок при звільненні, що позивачка знаходилась у щорічній відпустці та докази відсутності її на роботі в день її звільнення, хоча вказані докази неодноразово витребовувались судом першої інстанції, оскільки, відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин круїзів та подорожей» Глушенок ДмитраДмитровича - відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: