Справа № 347/2021/15
Провадження № 22-ц/779/2083/2016
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Горейко М.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ПАТ «Страхова група «ТАС» на рішення Косівського районного суду від 26 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року представник ПАТ «Страхова група «ТАС» звернувся в суд з даним позовом, вказавши, що 14.08.2012 року на дорозі Н-03 Житомир-Чернівці сталось ДТП за участю ТЗ «Ман» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2, який зазнав пошкоджень. На підставі Страхового акту, укладеного між сторонами 18.05.2012 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику постраждалого автомобіля в розмірі 14021,87 грн. Косівським районним судом відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Позивач вважає, що має право регресного позову до ОСОБА_2, так як ДТП є наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 14021,87 грн.

Рішенням Косівського районного суду від 07.06.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова група» ТАС» суму сплаченого відшкодування в розмірі 1276 грн. та 243,60 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права представник ПАТ «Страхова група «ТАС» подав апеляційну скаргу. Посилається на п.22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП. На виконання своїх обовязків, страховою компанією було замовлено оцінку шкоди у ТОВ Український експертний центр «Експрес-Сервіс Авто» та було складено детальний висновок №1028, в якому здійснено всі необхідні розрахунки по визначенню нанесеної матеріальної шкоди, і на основі даного документу потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14021,87 грн. Інших документів на підтвердження розміру страхового відшкодування в матеріалах справи немає. Вважає, що суд неправомірно зменшив суму страхового відшкодування, оскільки жодного іншого експертного дослідження, яке б підтверджувало той факт, що внаслідок ДТП пошкоджена лише шина немає, тому незрозумілим є, на які законні підстави та докази по справі посилається суддя. В даному випадку прайс-лист не може слугувати належним доказом розміру завданої шкоди. За наведених доводів представник позивача просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник апелянта в судове засідання не прибув, однак подав суду клопотання про розгляд апеляційної скарги у їхній відсутності. Вимоги апеляційної скарги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та пояснив що його транспортний засіб знаходився у технічно справному стані, перед поїздкою у м. Хмельницький автомобіль пройшов техогляд. Однак, по дорозі невідомо чого обрізало болти і відлетіло колесо, в чому відсутня його вина. На сплату адміністративного штрафу він погодився, оскільки його хотіли на один рік позбавити прав.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд вважав позовні вимоги підставними тільки в частині відшкодування шкоди в порядку регресу за пошкоджене колесо в розмірі 1276 грн.

Такий висновок повністю не відповідає нормам матеріального та процесуального права, зроблений за невірного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як встановлено судом першої інстанції 14.08.2012 року в 9.30 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAN LE 8, під керуванням відповідача, транспортного засобу Mersedes Benz Vito, д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області у справі №0910/2081/2012 від 17.09.2012 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП (а.с.8).

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження, що підтверджується страховим актом № 32185Р/09 від 06.12.2012р. та страхове відшкодування становило 14021,87 грн.

Однак з копії платіжного доручення вбачається, що ОСОБА_3 позивачем виплачено 33541,39 грн. (а.с. 29), хоча страхове відшкодування становило 14021,87 грн.

Відповідно до п. «г» ч. 38.1.1. ст. 38 ЗУ № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Позивач посилався на те, що оскільки мали місце обставини невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу під керуванням відповідача, винність якого встановлена судовим рішенням, позивач, як страховик, який відшкодував потерпілій особі страхове відшкодування, об'єктивно набув права звернення з відповідним регресним позовом.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статті 10,60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, щодо знаходження автомобільного транспорту на момент ДТП в технічно несправному стані.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Із постанови Косівського районного суду від 17.09.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 допустив порушення п.2.3.Б ПДР, а саме керуючи автомобілем, не стежив за технічним станом автомобіля, внаслідок чого під час руху відлетіло заднє ліве колесо.

При цьому технічний стан автомобіля відповідача не був предметом дослідження в даному судовому засіданні та з даного питання суд жодних висновків не робив. Зазначення в постанові суду про те, що ОСОБА_2 під час руху не стежив за технічним станом автомобіля, в результаті чого відлетіло колесо та пошкодило зустрічний автомобіль, не підтверджує знаходження автомобіля НОМЕР_5 в технічно несправному стані.

Вимоги до технічного стану та обладнання транспортного засобу передбачені п.31 ПДР «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання», про порушення яких в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності безпосередньо не зазначено.

Відповідно до п.31.4.5.п.п.є Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортного засобу якщо відсутній болт(гайка) кріплення колеса, або є тріщина диска і ободів коліс. Однак дані порушення в діях відповідача не встановлені та не доведені іншою стороною.

Також відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за експлуатацію транспортного засобу з технічними несправностями, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його заборонена (ч. 1 ст. 121 КУпАП).

Враховуючи, що позивачем відповідно до принципу змагальності та обовязку доказування, передбачених ст. 10 та 60 ЦПК України, не надано суду достатніх доказів та не доведено факту існування в сукупності обставин визначених п. г) ч.1 ст. 38 Закону, а саме: визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Страхова група «ТАС».

При вирішенні даного спору суд першої інстанції вказані обставини не врахував, таке неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Страхова група «ТАС» - задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 26 серпня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5

ОСОБА_6