Провадження №2/359/1300/2016
Справа №359/3059/16-ц
10 серпня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Журавського В.В.
при секретарі Алфімовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення бору за кредитним договором, -
Представник позивача Муха П.В. у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до пред'явленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином.
Тому на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
08 квітня 2010 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору НОМЕР_2 від 01 жовтня 2008 року, відповідно до якого сторони домовилися про зміну дати погашення кредиту до 01 жовтня 2017 року та збільшено розмір відсоткової ставки до 20,93% річних (а.с.12).
У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.
З цього випливає, що сума заборгованості в рішенні суду повинна бути виражена в доларах США, оскільки надання кредиту за цим кредитним договором є валютною операцією.
ПАТ КБ «Правекс-Банк» при зверненні до суду з даним позовом визначив суму позову у доларах США. Крім цього, з копії кредитного договору та довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що зазначена заборгованість також виражена у доларах США.
У відповідності до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За правилами ч.1 та ч.3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, у відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Принцип належного виконання зобов'язання, передбачений ст.526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом. Поняття предмету зобов'язання в кредитних відносинах охоплює, в тому числі, й валюту зобов'язання.
Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
ПАТ КБ «Правекс-Банк» на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов'язання відповідача у валюті є правомірною, оскільки ПАТ КБ «Правекс-Банк» мав право видавати кредит у валюті, отже, має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, в якій надавався кредит - в доларах США (а.с.15-16).
Вищезазначене підтверджується п.14 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, де зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п.12 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 553 ЦК України.
Крім цього, як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі №6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Крім того, згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.525, ст.526, ч.1 та ч.3 ст.533, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.1 ст.88, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, ст.ст.213-215, ст.218, ч.1 ст.224 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, та може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: підпис
З оригіналом згідно:
Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський