Справа № 344/2557/15-ц
Провадження № 22-ц/779/719/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта, представника відповідача Данилюк Г.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Івано-Франківськгаз» про зобов'язання здійснити перерахунок розміру оплати вартості використаного газу, зобов'язання здійснити переведення до першої категорії споживачів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Івано-Франківськгаз» про зобов'язання здійснити перерахунок розміру оплати вартості використаного природного газу за адресою АДРЕСА_2 за 2014 рік та з січня по березень 2015 року, зобов'язання здійснити переведення з 01 січня 2014 року до першої категорії споживачів із оплатою вартості використаного природного газу по цінах першої категорії до 2500 кубічних метрів газу.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що в судовому засіданні 26.01.2016 року суд, після оголошення в грудні 2015 року судових дебатів, повернувся до з'ясування обставин справи, оскільки відповідач подав новий доказ, а саме фотокопію показника лічильника, яку ним же разом із квитанцією було подано відповідачу як додаток до заяви про здійснення перерахунку ще в грудні 2014 року. Такий доказ в порушення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 131 ЦПК України суд прийняв без доведення відповідачем поважності причин несвоєчасного подання цього доказу. Натомість його доказ про обурення івано-франківців безпідставним нарахуванням боргів за газ судом не прийнято. В порушення приписів п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд в мотивувальній частині рішення не обґрунтував, чому прийняв одні докази та відхилив інші.

Також апелянт зазначає, що не відповідають вимогам закону висновки суду першої інстанції про те, що обчислення споживання газу здійснюється виключно з показника, відображеного у платіжному документі, що ним відображено бажаний показник, а не дійсний, що у нього відсутнє право на перерахунок, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» не передбачає плату за спожитий газ по цінових категоріях та що зазначена обставина мала місце через його поведінку, оскільки він приховав дійсний показник, так як хотів залишитись у нижчій категорії.

На думку апелянта судом не враховано, що нове підключення житлового будинку обліковується по найнижчій ціні; договір з ним укладено у жовтні 2013 року і саме з цього часу він почав користуватися послугами з газопостачання; з січня 2014 року повинен був розпочатися новий облік кількості спожитого газу; кількість спожитого газу визначають суми оплачених квитанцій за 2013 рік; несвоєчасна плата та не зазначення показника лічильника не є підставою переведення споживача в іншу категорію.

Також судом не досліджено період та спосіб нарахованих відповідачем у розрахунку сум. Так, із заперечення вбачається, що відповідач здійснив нарахування з листопада 2013 року по травень 2014 року по ціні другої цінової категорії, виходячи із власного розрахунку. Судом не проаналізовано підставу такого нарахування та норми закону, які регулюють дані правовідносини. В обґрунтування зазначеного суд зіслався на накази НАК «Нафтогаз України» №560 від 01.10.2005 року та №275 від 23.07.2009 року, які, однак, не є нормативно-правовими актами. Відносини між газопостачальними підприємствами та споживачами регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246, якими передбачено, зокрема, що у разі сумнівів газопостачального підприємства щодо наданих споживачем фактичних показників лічильника, останнє має право проводити щороку станом на 1 січня та 1 липня разом із споживачем звіряння фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.

При цьому, зазначає апелянт, судом не було встановлено, які показники лічильника були за грудень 2013 року, за січень 2014 року, за червень-липень 2014 року, хто та при яких обставинах знімав показники лічильника, хто підписував контрольні листки контролера, чи були якісь неправомірні дії з його сторони, пов'язані з відмовою у знятті таких показників, коли йому надавалось повідомлення про здійснення перерахунку, чому на його вимогу відповідач не направив представника для з'ясування обставин справи.

Крім того, апелянт вказує, що суд неправомірно, зіславшись на ст. 13 ЦК України, вказує на зловживання ним своїм правом, так як згідно положень ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважав законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303, ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.10.2013 року між сторонами укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, відповідно до якого виконавець Івано-Франківське УЕГГ зобов'язалось надавати послуги з постачання природного газу споживачеві ОСОБА_3, який є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8-13).

В квартирі з метою обліку газу для опалення приміщення встановлено газовий лічильник.

В серпні 2014 року відповідач повідомив позивача про зміну умов тарифікації у зв'язку з тим, що ним у першому півріччі 2014 року використано більше 60% річного обсягу споживання природного газу, встановленого для категорії, в якій він перебував.

У вересні 2014 року позивач надіслав відповідачу претензію, в якій просив внести зміни в його особовий рахунок щодо реальної кількості спожитого газу, підсумовуючи її помісячно виходячи з оплат, зробити перерахунок нарахованої суми та не переводити його у другу категорію.

08.10.2014 року відповідач надав позивачу відповідь на його звернення, де вказав, що за перше півріччя 2014 року ним використано більше 60% річного обсягу газу, встановленого для першої цінової категорії, в якій він перебував, а тому відповідно до законодавства він підлягає переведенню в іншу цінову категорію.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не дотримався положень Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246, та умов договору про надання населенню послуг з газопостачання щодо щомісячного зняття показань лічильника газу та зазначення їх у платіжних документах. Відповідачем з урахуванням показників лічильника, які періодично були зняті контролером, розрахунковим методом було здійснено розрахунок використаного позивачем природного газу. У зв'язку з використанням позивачем за перше півріччя 2014 року понад 60% річного обсягу споживання природного газу, встановленого для відповідної цінової категорії, відбулося переведення позивача в оспорювану ним другу цінову категорію. На кінець 2014 року та початок 2015 року позивачем також не доведено наявність правових підстав для переведення його в першу цінову категорію, оскільки останнім використано більше максимального обсягу природного газу, визначеного для даної цінової категорії в розмірі 2500 куб.м, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_3 відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи та установлено судом, що між сторонами існують договірні стосунки на підставі Договору про надання послуг з газопостачання від 04.10.2013 року. Споживачу ОСОБА_3 присвоєно особовий рахунок НОМЕР_1 (старі особові рахунки НОМЕР_3, НОМЕР_2).

Правовідносини між сторонами по даній цивільній справі врегульовані Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246 (далі Правилами), положеннями: ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; ст. 714 ЦК України, якою встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим. Газопостачальне підприємство має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Обов'язок споживача знімати фактичні показники лічильника газу встановлено також п. 29 Правил.

Такий обов'язок позивача встановлено і умовами договору про надання населенню послуг з газопостачання, укладеного між сторонами 04.10.2013 року, в п. 22 якого встановлено, що за наявності лічильника газу розрахунок за надані послуги проводиться за встановленими цінами на підставі фактичних показань лічильника.

Відповідно до п. 10 Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу використання природного газу (зафіксованого на особових рахунках споживача) у попередньому році.

Визначення річного обсягу використання природного газу здійснюється шляхом додавання обсягу використаного природного газу згідно з показниками лічильника з початку попереднього року до зняття показників лічильника у грудні попереднього року та розрахункового обсягу використання природного газу за необліковані дні грудня у разі незняття показників лічильника газу газопостачальним підприємством станом на 1 січня.

Розрахунковий обсяг використання природного газу за необліковані дні грудня розраховується як різниця між контрольними зняттями показників лічильника газопостачальним підприємством у січні поточного року та грудні попереднього року, що помножена на кількість днів, не облікованих до 1 січня поточного року, та поділена на кількість днів між зазначеними контрольними зняттями показників лічильника.

Таким чином, Правилами регламентовано визначення річного обсягу використання природного газу за рік.

Постановою НКРЕ України від 13.07.2010 року №812, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.07.2010 року за №507/17802, затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, Міжнародного дитячого центру «Артек» і Українського дитячого центру «Молода гвардія», а саме: з 01 серпня 2010 року за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 2500 куб. метрів на рік, за наявності газових лічильників, ціна за 1 куб. метр з ПДВ становить 72,54 коп.

Постановою НКРЕ України від 03.04.2014 року №420, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.04.2014 року за №388/25165, затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, а саме: з 01 травня 2014 року за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 2500 куб. метрів на рік, за наявності газових лічильників, ціна за 1 куб. метр з ПДВ становить 1,089 грн.

За даними деталізованого балансу по особовому рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_3 (а.с. 37) судом установлено, що позивач всупереч п. 10 Правил проводив оплату наданих послуг без зазначення показників лічильника.

Відповідно до п. 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) газопостачальні підприємства проводять щороку станом на 1 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу використання газу у попередньому році та від диференційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році. Якщо за підсумками попереднього року використання природного газу споживачем не відповідає обсягам, на підставі яких визначалась ціна на природний газ, зокрема: у разі перевищення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V 2 > V 1), споживач зобов'язаний протягом трьох місяців з дати здійснення перерахунку сплатити газопостачальному підприємству різницю його вартості, розрахунок якої здійснюється за формулою

В с = (Ц 2 х V 2) - (Ц 1 х V 2),

де Ц 1 - роздрібна ціна на природний газ, встановлена для оплати природного газу у попередньому році;

V 1 - річний обсяг, згідно з яким була визначена ціна у попередньому році;

Ц 2 - встановлена для оплати природного газу роздрібна ціна, що застосовується для споживача згідно з використаним у попередньому році обсягом;

V 2 - річний обсяг, використаний споживачем у попередньому році;

В с - вартість природного газу, яку споживач повинен сплатити за результатами перерахунку;

В гп - вартість природного газу, яку газопостачальне підприємство зараховує на особовий рахунок споживача в рахунок майбутніх платежів;

у разі зменшення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V 2 < V 1), різниця у вартості газу залишається на особовому рахунку споживача і зараховується в рахунок майбутніх платежів. Розрахунок вартості у цьому разі здійснюється за формулою

В гп = (Ц 1 х V 2) - (Ц 2 х V 2).

Такий перерахунок здійснюється до 1 лютого поточного року.

За ініціативою газопостачального підприємства або заявою споживача газопостачальне підприємство проводить станом на 1 липня перерахунок оплати вартості використаного природного газу залежно від обсягу його використання у першому півріччі поточного року та від роздрібних цін, що діяли в першому півріччі поточного року, аналогічно перерахунку, який проводиться за підсумками року станом на 1 січня. При цьому слід враховувати, що обсяг використаного споживачем природного газу у першому півріччі поточного року становить 60 відсотків річного обсягу споживання природного газу, згідно з яким застосовуються роздрібні ціни на природний газ. Такий перерахунок здійснюється до 1 серпня поточного року.

У разі не зняття станом на 1 липня показників лічильника газу газопостачальним підприємством визначення обсягу природного газу, використаного споживачем у першому півріччі поточного року, здійснюється шляхом додавання обсягу використаного природного газу згідно з показниками лічильника з початку поточного року та розрахункового обсягу використання природного газу за необліковані дні червня з урахуванням контрольних показників лічильника, знятих газопостачальним підприємством у червні та липні поточного року.

Судом установлено, що відповідачем проведено розрахунок обсягу спожитого позивачем газу за період з 01 січня по 30 червня 2014 року з урахування фактичних показників лічильника газу, знятих контролером у квартирі позивача 28.10.2013 року, 28.11.2013 року та 29.01.2014 року і 22.07.2014 року, відповідно до порядку проведення розрахунку, встановленого п. 10 Правил, і встановлено, що за перше півріччя 2014 року позивачем спожито 1664 куб. метри газу, тобто більше 60% річного, який становить 2500 куб.м (2500 куб.м х 60% = 1500 куб. м) обсягу споживання природного газу, згідно з яким застосовуються роздрібні ціни на природний газ вищої цінової категорії споживачів.

Відповідний розрахунок також був проведений відповідачем за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року з урахуванням показника, розрахованого відповідачем станом на 31.12.2013 року в розмірі 1162 куб.м, та фактичного показника лічильника станом на 29.12.2014 року в розмірі 3734 куб.м газу, наданого позивачем на фотографії лічильника газу, яку позивач долучив до його заяви, адресованої відповідачу про проведення перерахунку розміру оплати вартості використаного газу в 2014 році. Згідно такого розрахунку ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року спожито 2577,2 куб.м газу, що на 77,2 куб.м газу перевищує обсяг споживання природного газу (2500 куб.м), встановлений постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України №812 від 13.07.2010 року та №420 від 03.04.2014 року для споживачів природного газу першої цінової категорії.

Наведений розрахунок не спростовано апелянтом. За даними розрахунку позивача ОСОБА_3, який міститься в позовній заяві та апеляційній скарзі останнього, ним за лютий та березень 2014 року оплачено 497 грн., що, з урахуванням тарифу 0,7254 грн./куб.м, свідчить про те, що ним спожито близько 685 куб.м газу (497:0,7254=685,14), однак в наведеному розрахунку ОСОБА_3 вказав 684 куб.м. Також в квітні та травні 2014 року ОСОБА_3 оплачено 450 грн., що, з урахуванням тарифу 0,7254 грн./куб.м, свідчить про те, що ним спожито близько 620 куб.м газу (450:0,7254=620,35), однак він вказав 412 куб.м. Таким чином, загальна сума спожитого природного газу за 2014 рік згідно розрахунку позивача становить близько 2607 куб.м газу, а не 2398 куб.м, що свідчить про те, що ним спожито більше 2500 куб.м газу за рік, а тому його правильно віднесено до другої цінової категорії споживачів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Івано-Франківськгаз» немає.

Твердження апелянта, що судом не досліджено період та спосіб нарахованих відповідачем у розрахунку сум, а з заперечення відповідача вбачається, що останній здійснив нарахування з листопада 2013 року по травень 2014 року спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами. Відповідачем в запереченні наведено розрахунок спожитого газу позивачем за період з 1 січня по 30 червня 2014 року, а показники лічильника за жовтень та листопад 2013 року зазначені для обґрунтування розрахунку обсягу спожитого газу позивачем станом на 31 грудня 2013 року.

Доводи апелянта про те, що судом не встановлено хто та при яких обставинах знімав показники лічильника, хто підписував контрольні листки контролера, чи були якісь неправомірні дії з його сторони, пов'язані з відмовою у знятті таких показників, коли йому надавалось повідомлення про здійснення перерахунку, чому на його вимогу відповідач не направив представника для з'ясування обставин справи не заслуговують на увагу, оскільки не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, адже знімати фактичні показники лічильника газу та заносити їх до платіжних документів є обов'язком споживача в силу п. 17 та 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року №2246. Пунктом 17 Правил встановлено право газопостачального підприємства контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів, а не його обов'язок знімати показники лічильника газу, що і було зроблено відповідачем. В судовому засіданні позивач визнав, що не проживає у вищенаведеній квартирі та пояснив, що там живуть його знайомі. Відповідно він і не міг бачити коли контролер знімав показник лічильника, як і заперечувати підпис контролера на контрольному листку. Також, як ствердила представник відповідача, останнім надсилалось позивачу повідомлення про здійснення перерахунку обсягу спожитого ним газу, яке було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.