Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 431/3600/15-ц
Провадження № 22ц/782/966/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23.11.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги до ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому ст.640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно із ч.1 ст.793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

У відповідності до ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.01.2014 року позивачем на підставі договору купівлі-продажу було придбано нежитлову будівлю, розташовану за адресою: Луганська область, Старобільський район, м. Старобільськ, вул. Рози Люксембург, 76 (а.с.4-6).

При цьому пунктом 4 вказаного договору встановлено, що вказана нежитлова будівля під забороною (арештом), заставою (в тому числі податковою) не перебуває, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, щодо неї ведуться судові справи, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, також треті особи не мають на нього права, за винятком тих, що зазначені у цьому договорі, в тому числі за договорами оренди, найму, шлюбним договором, в тому числі речових прав на чуже майно.

Таким чином, на час придбання нежитлової будівлі, розташованої у м.Старобільську по вул. Рози Люксембург, 76, вказаний обєкт нерухомості у користуванні (у тому числі на підставі договору найму (оренди)) у відповідача не знаходився, що виключає застосування положень частини 1 статті 770 ЦК України, у відповідності до якої у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Зазначені обставини в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив і сам позивач у своїх поясненнях.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 24.01.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір найму зазначеної будівлі на строк до 31.12.2014 року за умови оплати за користування будівлею суми у розмірі 22000 грн. При цьому він свої зобовязання виконав, передавши у користування відповідачу предмет оренди, але ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання не виконав (а.с.2).

Відповідно до абзацу 3 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Із наданої позивачем розписки відповідача вбачається, що сторони не досягли всіх істотних умов договору, зокрема, не вказано предмет договору обєкт нерухомого майна із зазначенням його адреси та інших необхідних характеристик (а.с.3).

Крім того, всупереч вимогам, викладеним у ст. 795 ЦК України, відсутній відповідний документ (акт), який підписаний сторонами договору, що підтверджує передання позивачем наймачеві майна (будівлі), що передається в оренду. Інших достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження передання на виконання договірних зобовязань майна позивачем відповідачеві суду не надано.

При цьому факт наявності договірних відносин з позивачем відповідач ОСОБА_3 заперечує (а.с.19, 45).

При таких обставинах, на думку колегії суддів Апеляційного суду Луганської області, позивачем ОСОБА_2 належним чином не доведено факт наявності між ним та відповідачем договірних правовідносин, на підставі яких ОСОБА_3 зобовязаний сплатити його заборгованість у сумі 22000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: