Справа № 308/2860/16-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.08.2016 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Позивач в судове засідання не з'явився, однак, представник позивача подав до суду заяву від 11.08.2016 року, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, просить суд такі задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в засідання повторно не зявився та про причини неявки суд не повідомив,
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі. Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як вбачається із частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частина друга вказаної статті передбачає, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З контекстного аналізу змісту частин першої, другої ст. 207 і частини другої ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Саме такого правового висновку про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України дійшов Верховний Суд України в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цсІЗ, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.
За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Водночас, предметом договору позики є іноземна валюта. Стаття 192 ЦК України визначає, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці 4 п. 1 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частиною другою ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За наведених вище обставин, подана позивачем розписка від 01.01.2009 р. підтверджує укладення договору позики. Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Така вимога встановлена в розписці 01.10.2010 року, однак, станом на день звернення з позовом не була відповідачем виконана, майнові права позивача як позикодавця порушені відповідачем та підлягають захисту в порядку цивільного судочинства шляхом задоволення позовних вимог.
Оскільки сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті долари США, то з відповідача відповідно до частини другої ст. 524, частини другої ст. 533 ЦК України слід стягнути кошти в розмірі, який відповідає еквіваленту суми в євро на день подання позову - 21.03.2016 року (USD - 1 долар - 26.699975), в межах заявленої суми 473747,50 грн.
Статтею 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
За загальним правилом, регламентованим ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом підлягає поновленню в звязку з тим, що відповідач впродовж всього строку аж до звернення до суду не заперечував отримання грошей і обіцяв повернути.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином з ОСОБА_3 на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати - судовий збір в сумі 4737,48 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 73, 88, 208, 209, 213 - 215, 223, 224-226, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 192, 204, 207, 524, 530, 533, 541, 1046 - 1047 ЦК України, суд -
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за цим позовом.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу у розмірі 473747 (чотириста сімдесят три тисячі сімсот сорок сім) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму судового збору у розмірі 4737 (чотири тисячі сімсот тридцять сім) гривень 48 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик