Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання нікчемним договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після звернення відповідача до нього з позовною заявою про стягнення заборгованості, він дізнався про існування договору поруки від 16 листопада 2006 року. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 поручився перед відповідачем за виконання приватним підприємством «Торговий Дім «Доманський» (далі - ПП «Торговий Дім «Доманський») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) свого обов'язку. Разом з тим, позивач вказував, що спірний договір поруки він не підписував, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 травня 2015 року позов задоволено. Встановлено, що договір поруки від 16 листопада 2006 року є нікчемним. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем доведено, що він не підписував спірного договору поруки, тому наявні всі підстави для визнання його нікчемним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оспорюваний договір поруки визнавався сторонами протягом семи років, а підстави визнання його нікчемним, вказані у позові, законом не передбачені.

Однак з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно договору поруки від 16 листопада 2006 року ОСОБА_3 поручився перед публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за виконання приватним підприємством «Торговий Дім «Доманський» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 свого обов'язку відповідно до генеральної кредитної угоди від 12 травня 2005 року.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи підпис у договорі поруки від 16 листопада 2006 року від імені ОСОБА_3 виконаний ймовірно не ним.

Відповідно до висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 30 березня 2015 року підписи в договорі поруки від 16 листопада 2006 року від імені ОСОБА_3 виконані не ним, а іншою особою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Отже, місцевий суд невірно встановив, що спірний договір є нікчемним в силу ч. 2 ст. 547 ЦК України, оскільки вказана норма містить посилання на правочин, який вчинений без додержання письмової форми. Разом з тим, спірний договір підписано сторонами.

Таким чином, суди не встановили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, яка підлягає до застосування.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції безпідставно визнав спірний договір поруки нікчемним, у порушення вимог статей 3, 10, 130 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, не роз'яснив позивачу право на уточнення позовних вимог з урахуванням норм ст. 215 ЦК України, з огляду на обраний ним спосіб захисту порушеного права.

Апеляційний суд у межах наданих повноважень не міг усунути допущених місцевим судом порушень.

Разом з тим, зазначаючи, що позивач підписував додаткові угоди до договору поруки, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що всі вони визначають предмет угоди, розмір вимог, тобто є фактично самостійними договорами поруки.

Крім того, вказані договори не були надані під час розгляду справи у суді першої інстанції, отже не були предметом їх дослідження судом.

Крім того, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При новому розгляді справи, судам необхідно врахувати вищенаведене, дати оцінку заяві про застосування строку позовної давності та встановити, коли позивач дізнався про порушення свого права з урахуванням факту підписання ним додаткових угод до спірного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій на вказані положення закону уваги не звернули, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська