Справа № 573/2502/16-ц
Номер провадження 2/573/955/16
29 грудня 2016 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Кліщ О.В.,
за участю секретаря Сітало Ю.С.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
09 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок №54 по вул.Преображенській в м.Білопіллі Сумської області. Відповідач ОСОБА_2 з 14 червня 2007 року був зареєстрований в будинку позивача в якості наймача житла, при укладенні позивачкою договору купівлі-продажу житла 22 березня 2011 року відповідач був зареєстрований за вказаною адресою, але не проживав. На даний час місцезнаходження ОСОБА_2 невідоме, а його реєстрація в будинку порушує права позивача як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю, в тому числі і оформити субсидію на оплату комунальнах послуг. Також позивач просила зняти відповідача з реєстраційного обліку в її будинку. Враховуючи вищевикладене, позивач і вимушена була звернутися з даним позовом до суду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, на підставі ст.74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи через опубліковане в газеті «Сумщина» від 22 грудня 2016 року за №51 оголошення про виклик до суду (а.с.17-18).
Третя особа Білопільська міська рада Сумської області сповіщені про дату розгляду справи, свого представника в судове засідання не направили.
Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з технічним паспортом на житловий будинок ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок №54 по вул.Преображенська в м.Білопілля Сумської області на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2011 року за реєстром №176, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с.4).
Відповідно до пояснень сусідів ОСОБА_1 ОСОБА_4, яка мешкає в м.Білопіллі по вул.Преображенська, 57, та ОСОБА_5, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з березня 2011 року, місце його знаходження невідоме (а.с.6,7).
З повідомлення, яке надійшло зі Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).
З доданої до матеріалів справи квитанції від 20 грудня 2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 оплатила вартість публікації оголошення в газеті «Сумщина» в сумі 196 грн. (а.с.16).
Вказані вище обставини свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації.
Реєстрація ОСОБА_2 у будинку позивача порушує права останньої як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Позивач не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг.
Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
У відповідності до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Аналогічне положення містить і ст.150 ЖК України.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до статей 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку не проживає з березня 2011 року з часу, коли позивач купила зазначений будинок.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 88, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим будинком №54 по вулиці Преображенська в місті Білопілля Сумської області.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя Білопільського райсуду О.В. Кліщ

Справа № 573/2502/16-ц

Номер провадження 2/573/955/16

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

іменем України

(вступна та резолютивна частина)

29 грудня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Кліщ О.В.,

за участю секретаря Сітало Ю.С.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Білопільська міська рада Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,