Провадження № 2/0182/1624/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.09.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

секретаря - Пометій Є.Т.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки та грошових вкладів в порядку спадкування за законом, та зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування ОСОБА_1 на частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, та визнання права власності на 3/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки та грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом, суд

встановив:

Спочатку позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, в якості третьої особи приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та земельної ділянки в порядку спадкування за законом, усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово уточняла свої позовні вимоги та остаточно просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки та грошових вкладів в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 17 травня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_5

Після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно:

-житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61;

-земельна ділянка, площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61;

-грошові вклади у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» ТВБВ 1 типу № 10003/0461 на рахунках: № 91551-05295; № 91551-06154; № 91551-010079; № 91551-10226; № 91551-10229, на загальну суму 9 935,80 грн.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт від 29 березня 2013 року, яким усе належне йому майно, у тому числі житловий будинок № 61, що знаходиться за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, з правом довічного проживання в ньому ОСОБА_6, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, він заповідав ОСОБА_3

Позивач вважає, що вона має право на обовязкову частку в спадщині після смерті чоловіка, тому, в строки встановлені діючим законодавством, вона звернулася в ОСОБА_7

державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, оскільки вона не надала оригінали право установчих документів.

Приймаючи до уваги те, що відповідно до вимог частини першої статті 1241 ЦК України вона має право на обовязкову частку в спадщині, оскільки являється непрацездатною дружиною спадкодавця; інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 немає, тому ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на обовязкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частини всього спадкового майна, яке залишилось після його смерті.

Інші позовні вимоги позивач залишила без розгляду.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права користування позивачем на частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, визнання за ним права власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки та грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що спадкодавець ОСОБА_5 ще за життя бажав розірвати шлюб з ОСОБА_1, оскільки вона не турбувалася за хворим чоловіком.

За життя ОСОБА_5 залишив заповіт, яким усе своє майно заповідав йому, ОСОБА_3 Також, у заповіті він зробив розпорядження про довічне проживання ОСОБА_6 у житловому будинку № 61, що знаходиться за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська.

Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак приховала від нотаріуса про наявність ще одного спадкоємця за законом сина спадкодавця від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач не спростовує той факт, що позивач має право на обовязкову частку після смерті ОСОБА_5, однак, з урахуванням ще одного спадкодавця за законом ОСОБА_8, розмір її частки у спадковому майні повинен складати 1/4 частину.

Однак, враховуючи відносини між подружжям ОСОБА_8 у шлюбі за життя та під час хвороби спадкодавця, ОСОБА_3 просив суд відмовити ОСОБА_1 в позові про визнання за нею права на обовязкову частку в спадщині на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки. Визнати за нею право користування частиною житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/4 частину грошових вкладів.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, він просив суд визнати за ним право власності на 3/4 частин житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, № 61, та 3/4 частин грошових вкладів. В порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом, просив їх задовольнити, а в позові ОСОБА_1 відмовити.

У судове засідання 07 вересня 2016 року представник позивача не зявився та надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 визнала частково та вважає, що за ним повинно бути визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно частини першої статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, не залежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин.

Відповідно до частин першої и третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом 17 травня 2013 року помер ОСОБА_5, який доводиться позивачу чоловіком (а.с.6,18).

Після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно:

-житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61, який належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Нікопольського державною нотаріальною конторою 22 січня 2004 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1- 161 (а.с.7-9);

-земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61. Державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_9, яка доводиться матірю ОСОБА_5 та після смерті якої він прийняв спадщину за заповітом, однак за життя не встиг отримати Державний акт на право приватної власності на землю (а.с.10-13,220);

-грошові вклади у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» ТВБВ 1 типу № 10003/0461 на рахунках: № 91551-05295 залишок вкладу 2 420,65 грн.; № 91551-06154 залишок вкладу 3 816,75 грн.; № 91551-010079 залишок вкладу 1 173,40 грн.; № 91551-10226 залишок вкладу 1 246,75 грн.; № 91551-10229 залишок вкладу 1 278,25 грн. (35,36).

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт від 29 березня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за № 284, яким усе належне йому майно, у тому числі житловий будинок № 61, що знаходиться за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, з правом довічного проживання в ньому ОСОБА_6, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, він заповідав ОСОБА_3 (а.с.28,29).

Спадкова справа № 239/2013 після смерті ОСОБА_5 була відкрита у Другій ОСОБА_7 державній нотаріальній конторі (а.с.43-55).

В строки, передбачені статтею 1270 ЦК України, ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.44).

До того ж, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, б. № 61 (а.с.5,97,98).

Листом № 2990/02-14 від 26.11.2013 року державний нотаріус розяснив ОСОБА_1 про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, так як вона не надала правоустановчі документи на спадкове майно (а.с.54).

ОСОБА_3 також подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом в строки, передбачені статтею 1270 ЦК України (а.с.49).

Оскільки на час смерті ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_1 була непрацездатною особою, досягла 64 років та з 13 серпня 2002 року отримує пенсію (а.с.93-95), вона відповідно до вимог частини першої статті 1241 ЦК України, спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Судом не можуть бути прийняти до уваги доводи відповідача та його представника щодо наявності ще одного спадкодавця за законом після смерті ОСОБА_5 його сина ОСОБА_8, а також те, що позивач має право лише користування частиною житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, оскільки за час

спільного життя з ОСОБА_5 вона не приймала участі у догляді за хворим спадкодавцем, не викликала лікаря, провокувала постійні сварки.

Відповідно до вимог частини першої статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення відповідача, останнім суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

До того ж, згідно частини третьої статті 1241 ЦК України будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обовязкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обовязкову частку.

Враховуючи те, що відповідно до вимог частини четвертої статті 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, яка прийняла спадщину; інші спадкоємці за законом спадщину відповідно до вимог статті 1268, 1269, 1270 ЦК України не прийняли, а тому її обовязкова частка у спадщині після смерті ОСОБА_5 складається з 1/2 частини усього спадкового майна.

Позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1269, 1270 ЦК України, та з урахуванням обовязкової частки ОСОБА_1 у спадщині, суд вважає доцільним визнати за ним право власності на 1/2 частини усього спадкового майна в порядку спадкування за заповітом.

В той же час, суд не вбачає правових підстав для визнання за сторонами права власності на самовільно збудовані обєкти нерухомості, розташовані за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, б. № 61, а саме; сарай «Б-3», сарай «Г», гараж «Д».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у 2006 та 2009 роках на території належного йому на праві власності домоволодіння за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, б. № 61, самочинно побудував сарай «Б-3» (2006 рік), сарай «Г» (2009 рік), гараж «Д» (2006 рік). При цьому проект будівництва даних споруд не був узгоджений з відповідними органами та власниками сусідніх земельних ділянок.

Також, в порушення діючого законодавства, ним був здійснений самозахват земельної ділянки S=15,0 кв.м, в тому числі під гаражем «Д» S=10,0 кв.м (а.с.228).

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво обєкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Судом встановлено, що спадкодавцем ОСОБА_5 не були дотримані вимоги статей 331, 376 ЦК України, тому суд не вбачає підстав для визнання за сторонами права власності в порядку спадкування на самовільно збудовані обєкти нерухомості сарай «Б-3», сарай «Г», гараж «Д», які розташовані на території домоволодіння за адресою: м. Нікополь, вул. Смоленська, б. № 61.

Саме до таких правових висновків щодо застосування статей 331, 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 6-225цс14) та у постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-1328цс15).

Враховуючи те, що рішення ухвалено як на користь ОСОБА_1 так і на користь ОСОБА_3, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спадкового майна, суд вважає доцільним не присуджати стягнення всіх понесених витрат зі сторін на користь кожного.

З урахуванням викладених обставин та керуючись та керуючись статтями 10, 11, 14, 15, 57, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, 3, 331, 376, 1235, 1241, 1268, 1269, 1270ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 17 травня 2013 року в м. Нікополі Дніпропетровської області на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61, який складається з: житлового будинку «А», загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 29,8 кв.м, допоміжною площею 21,4 кв.м; літньої кухні «Б»; підвалу «Б-1пд»; вбиральні «В»; душа «Е»; споруджень 1-3, І.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 17 травня 2013 року в м. Нікополі Дніпропетровської області на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 17 травня 2013 року в м. Нікополі Дніпропетровської області на 1/2 частину грошових вкладів у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» ТВБВ 1 типу № 10003/0461 на рахунках: № 91551-05295 залишок вкладу 2 420,65 грн.; № 91551-06154 залишок вкладу 3 816,75 грн.; № 91551-010079 залишок вкладу 1 173,40 грн.; № 91551-10226 залишок вкладу 1 246,75 грн.; № 91551-10229 залишок вкладу 1 278,25 грн.

В іншому в позові ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 17 травня 2013 року в м. Нікополі Дніпропетровської області на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61, який складається з: житлового будинку «А», загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 29,8 кв.м, допоміжною площею 21,4 кв.м; літньої кухні «Б»; підвалу «Б-1пд»; вбиральні «В»; душа «Е»; споруджень 1-3, І.

Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 17 травня 2013 року в м. Нікополі Дніпропетровської області на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Смоленська № 61.

Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 17 травня 2013 року в м. Нікополі Дніпропетровської області на 1/2 частину грошових вкладів у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» ТВБВ 1 типу № 10003/0461 на рахунках: № 91551-05295 залишок вкладу 2 420,65 грн.; № 91551-06154 залишок вкладу 3 816,75 грн.; № 91551-010079 залишок вкладу 1 173,40 грн.; № 91551-10226 залишок вкладу 1 246,75 грн.; № 91551-10229 залишок вкладу 1 278,25 грн.

В іншому в позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10