Справа № 415/3589/16-ц
Провадження № 2/415/1630/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.16 року

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Бойко С.Л.,

при секретарі Тимофієвій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що з 02.08.2005 р. по 29.06.2016 р. він працював на посаді водія у ТОВ «Лисичанськспецбуд», після чого був звільнений за ст.39 КЗпП України у звязку з порушенням власником законодавства про працю на підставі наказу №77 к від 29.06.2016 р. При звільнені йому не виплатили у повному обсязі нараховану заробітну плату. Також, йому не нарахували та не виплатили вихідну допомогу, яка повинна виплачуватися у відповідності до ст.44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, оскільки його звільнили за ст.39 КЗпП України. На даний час заборгованість не сплачена. Довідку про середній заробіток за останні два місяці відповідач не надав, заяви від його імя не приймають. Його тарифна ставка складає 11,33 грн. за годину, а середній заробіток за місяць складає:(11,33грн.х8 год.)=90,64 грн.х 21,5 днів = 1948,46 грн. Таким чином, вихідна допомога за три місяці складає: 5 845,38 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 3897,52 грн.: робочі дні у липні 2016 р. 21 дн., у вересні 2016 р. 22 дн., всього 43 дні; 43 дн.х90,64 грн.=3897,52 грн. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно дол. ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.1,2 і 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку…, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Крім того, внаслідок систематичної невиплати відповідачем заробітної плати, він дуже сильно страждав, нервувався, не міг нормально харчуватися, відвідувати культурно-масові заходи, не міг купувати продукти першої необхідності, чим завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 62 154,94 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року в сумі 3897,52 грн, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 5 845,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, ТОВ «Лисичанськспецбуд» перед позивачем має заборгованість по заробітній платі в сумі 57 382,26 грн., середній заробіток за час затримки виплати при розрахунку за період з 30.06.2016 р. по 31.08.2016 р. в розмірі 1932,44 грн., вихідна допомога в сумі 2 772,68 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з трудовою книжкою, серії БТ-І № 5252813, заповненою 02 серпня 2005 року, на підставі наказу № 6367к від 02.08.2005 року, ОСОБА_1 0208.2005 року прийнятий водієм 1 класу до ТОВ «Лисичанськспецбуд».

29.06.2016 року, на підставі наказу № 77к від 29.06.2016 року, ОСОБА_1 звільнений за ст. 39 КЗпП України у звязку з порушенням власником законодавства про працю.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.08.2005 року до 29.06.2016 року.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Лисичанськспецбуд», заборгованість з заробітної плати ОСОБА_1 станом на 12.09.2016 року складає 57 382,26 грн. з вирахуванням обовязкових податків та інших утримань.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.08.2005 року до 29.06.2016 року.

Щодо розрахунку середнього заробітку суд зазначає наступне.

Наказом №38 від 02.11.2015 р. «Про режим робочого часу», ТОВ «Лисичанськспецбуд», встановлено на підприємстві з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. режим роботи з неповним робочим тижнем: робочі дні понеділок, вівторок, середа; вихідні дні: четвер, пятниця, субота, неділя. Головному бухгалтеру здійснювати оплату праці робітникам пропорційно відпрацьованому часу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, у судовому засіданні встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 90,64 грн., весь період затримки виплати заробітної плати складає з 30.06.2016 р. по 06.10.2016 р., з якого: з 30.06.2016 р. по 31.08.2016 р.( липень 2016 р. 12 днів, серпень 2016 р. 14 днів, всього 26 день х 90,64 грн. = 2 356,64 грн.); з 01.09.2016 р. по 06.10.2016 р. (вересень 2016 р.- 12 робочих дні, жовтень 2016 р. 3 дні, всього 15 днів х 90,64 грн.= 1359,60). За весь період затримки виплати заробітної плати з 30.06.2016 р. по 06.10.2016 р., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 2 356,64 + 1 087,68 + 271,92 = 3 716,24 грн.- 668,92 (18% ПДФ) = 3 047,32 грн. з вирахуванням обовязкових податків та інших утримань.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, у відповідача мається заборгованість з виплати середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2016 року по 06.10.2016 року, тобто за 41 робочих дня становить 3 047,32 грн. (41дн.х 90,64 грн.- 18% ПДФ).

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3 047,32 грн. , підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Так, позивачу відповідно до ст.44 КЗпП України належить до виплати вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме: липень 2016 р. 12 роб. днів, серпень 2016 р. 14 днів, вересень 2016 р. 12 днів, всього 38 днів: 90,64 грн. (середньоденна заробітна плата) х 38 (робочі дні з липня по вересень 2016 р.) = 3 444,32 грн.-619,98 грн.(18%ПДФ) 51,66 грн.(1,5% військ.збір) = 2 772,68 грн. з вирахуванням обовязкових податків та інших утримань.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 10 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 652,02 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лисичанськспецбуд» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на користь ОСОБА_1:

- заборгованість по заробітній платі в сумі 57 382,26 грн., з вирахуванням обовязкових податків та інших утримань;

- вихідну допомогу у розмірі тримісячної середньої зарплати у сумі 2772,68 грн., з вирахуванням обовязкових податків та інших утримань;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 047,32 грн., з вирахуванням обовязкових податків та інших утримань;

- моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ТОВ «Лисичанськспецбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 652

( шістсот пятдесят дві) грн. 02 коп. за такими реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у м. Лисичанську Луганської області, код ОКПО отримувача 37800278, банк отримувача ГУ ДКСУ у Луганській області, МФО 804013, рахунок 0051, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу Лисичанський міський суд Луганської області, .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Головуючий суддя: С.Л.Бойко