Справа № 369/3046/16-ц
Провадження № 2/369/1844/16
РІШЕННЯ

Іменем України

07.09.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді: Волчко А.Я.

за участю секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, посилаючись на те, що з липня 1985 року до 8.12.2015 року позивач перебував в шлюбі з ОСОБА_2.

З серпня 2002 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, уклали Договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, побудованого на 83 %. Зазначений об'єкт незавершеного будівництва відповідачами був придбаний в рівних долях.

21.03.2016 року на підставі акту державної прийомки в експлуатацію, добудований житловий будинок був прийнятий в експлуатацію.

21.03.2016 року рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської льської ради Києво-Святошинського району Київської області №142, зазначений акт було затверджено.

Також, зазначений рішенням було визнано право власності за ОСОБА_2, ОСОБА_3 частини будинку, а саме - за відповідачем ОСОБА_3 -право власності на АДРЕСА_1 житловою площею 42, 4 кв. м, загальною , 0 кв. м, кімнат -3. За Відповідачкою ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_2 житловою площею 48, 5 кв. м, загальною , 0 кв. м, кімнат -4.

У подальшому, 30.06.2006 року відповідачем Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було винесено рішення № 341, яким здійснено перерозподіл ідеальних часток в спільній сумісній власності на будинковолодіння.

Так, за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 23/50 частки будинковолодіння, а за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на 27/50 частки будинковолодіння.

Позивач вважає, що рішення № 341 від 30.06.2006 року про перерозподіл часток в будинковолодінні АДРЕСА_1, винесено з порушенням, а саме помилково та не правильно закріплені частки за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так, рішенням № 142 від 21.03.2006 року, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності було закріплено частики. Розмір зазначених часток, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач вважає, що рішення № 341 від 30.06.2006 року про перерозподіл часток в будинковолодінні АДРЕСА_1, винесено з порушенням, а саме помилково та не правильно закріплені частки за відповідами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так, рішенням № 142 від 21.03.2006 року, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності було закріплено частки. Розмір зазначених часток, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначено в технічному паспорті, який було виготовлено КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області».

Відповідно до технічного паспорту по кв. 1, яка належить ОСОБА_3, рахується 79, 0 кв. м., а по кв. 2, яка належить ОСОБА_2, рахується 93, 0 кв. м.

Тоб-то, приймаючи до уваги дані, які містяться в технічній документації, яка була виготовлена КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області», розмір часток, які були закріплені за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають часткам, закріпленим рішенням № 341 від 30.06.2006 року, хоча, відповідно до спільної заяви, поданої до Відповідача ОСОБА_2 про затвердження часток, зазначено -ОСОБА_3 27/50, ОСОБА_2 23/50.

Позивач вважає, що в заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 помилково зазначили розмір часток.

Так, 79, 0 кв.м. не можуть відповідати 27/50 частки будинковолодіння, а 93, 0 кв.м. не можуть відповідати 23/50 частки будинковолодання.

Наявність не відповідності у визначенні часток, дають підстави для звернення до суду з зазначеним позовом.

Позивачу було відомо про те, що колишньою доружиною та її братом було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок. В подальшому, під час перебування в шлюбі, вони разом з Відповідачкою 2, спільно добудовували спірний об'єкт.

Зазначений будинок було введено в експлуатацію. Зазначене було вчинено під час перебування його з ОСОБА_2 в шлюбі.

08.12.2015 року він отримав рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу він звернувся до відповідачки ОСОБА_2 з вимогою про поділ майна, набутого під час шлюбу, а саме на частину будинку будинку, який зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 відмовила позивачу у вимогах про поділ спільного майна.

Після цього, 10.02.2016 року він звернувся до виконавчого комітету Петропавлівсько- зорщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявою про надання йому копій документів, на підставі яких за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на частину спірного майна.

Приймаючи до уваги те, що лише 23.02.2016 року він дізнався про оскаржуване -рішення тому, що строк позовної давності для звернення до суду, починається сааме з 23.02.2016 року.

Тому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 341 від 30.06. 2006 року.

У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, оскільки було встановлено наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в зв'язку з чим виникла необхідність доповнити позовну заяву вимогою.

З липня 1985 року до грудня 2015 року він перебував в шлюбі з ОСОБА_2.

03 серпня 2002 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, уклали договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, побудованого на 83 %. Зазначений об'єкт незавершеного будівництва Відповідачами був придбаний в рівних долях.

21.03.2006 року на підставі акту державної прийомки в експлуатацію, добудований житловий будинок був прийнятий в експлуатацію.

21.03.20106 року рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 142, зазначений акт було затверджено.

Також, зазначений рішенням було визнано право власності за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на частини будинку, а саме - за відповідачем ОСОБА_3 - право власності на АДРЕСА_3 житловою площею 42, 4 кв. м, загальною 79, 0 кв. м, кімнат -3.

За відповідачкою ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_4 житловою площею 48, 5 кв. м, загальною 93, 0 кв. м, кімнат -4.

В подальшому, 30.06.2006 року відповідачем виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було винесено рішення № 341, яким було здійснено перерозподіл ідеальних часток в спільній сумісній власності на домоволодіння.

Так за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 23/50 частки домоволодіння , а за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право вланості на 27/50 частки домоволодіння.

Позивач вважає, що рішення № 341 від 30.06.2006 року про перерозподіл часток в домоволодінні АДРЕСА_1, винесено з порушенням, а саме помилково та не правильно закріплені частки за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так, рішенням № 142 від 21.03.2006 року, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності було закріплено частики.

Розмір зазначених часток, належних відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначено в технічному паспорті, який було виготовлено КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області».

Відповідно до технічного паспорту по кв. 1, яка належить ОСОБА_3, рахується 79, 0 кв. м., а по кв. 2, яка належить ОСОБА_2, рахується 93, 0 кв. м.

Тоб-то, приймаючи до уваги дані, які містяться в технічній документації, яка була виготовлена КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області», розмір часток, які були закріплені за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають часткам, закріпленим рішенням № 341 від 30.06.2006 року, хоча, відповідно до спільної заяви, поданої до відповідача ОСОБА_2 про затвердження часток, зазначено -ОСОБА_3 27/50, ОСОБА_2 23/50.

Позивач вважає, що в заяві відповідачі виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області помилково зазначили розмір часток.

Так, 79, 0 кв.м. не можуть відповідати 27/50 частки домоволодіння, а 93, 0 кв.м. не можуть відповідати 23/50 частки домоволодання.

В подальшому на ім'я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Позивачу було відомо про те, що його колишньою дружиною та її братом було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок. В подальшому, під час перебування в шлюбі, вони разом з відповідачкою ОСОБА_2, спільно добудовували спірний об'єкт.

Зазначений будинок було введено в експлуатацію. Зазначене було вчинено під час перебування його з відповідачкою ОСОБА_2 І,б. в шлюбі.

08 грудня 2015 року позивач отримав рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, яким шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу він звернувся до відповідачки ОСОБА_2 з вимогою про поділ майна, набутого під час шлюбу, а саме на частину будинку будинку, який зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 відмовила позивачу в його вимогах про поділ спільного майна.

Після цього, 10.02.2016 року він звернувся до виконавчого комітету Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявою про надання йому копій документів, на підставі яких за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на частину спірного майна.

Приймаючи до уваги те, що лише 23.02.2016 року позивач дізнався про оскаржуване рішення тому вважає, що строк позовної давності для звернення до суду, починається саме з 23.02.2016 року.

Тому просив визнати поважними підстави пропуску строку позовної давності. Поновити строк позовної давності для звернення до суду. Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 341 від 30.06.2006 року про затвердження часток. Скасувати Свідоцтво про право власності (індексний номер:19592458 від 26.03.2014 року виданого взамін втраченого від 31.08.2006 року сер. ЯЯЯ №439979) видане Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про належність ОСОБА_2 23/50 розміру частки на домоволодіння за адресою АДРЕСА_5. Зобов'язати Виконавчій комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області винести рішення, яким закріпити за ОСОБА_2 27/50 частки домоволодіння (квартира №2) за ОСОБА_3 23/50 частки домоволодінняза АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову у повному обсязі, просив у позові відмовити та застосувати строк позовної давності.

Представник відповідача Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 16, 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він не тільки суперечить актам цивільного законодавства, але і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 393 ЦК України Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

? У відповідності до п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що з липня 1985 року до грудня 2015 року позивач перебував в шлюбі з ОСОБА_2.

03 серпня 2002 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, уклали договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, побудованого на 83 %.

Зазначений об'єкт незавершеного будівництва відповідачами був придбаний в рівних долях, що підтверджується вказаним договором від 03.08.2002 року зареєстрованого виконкомом П.П. Борщагівської сілсьької ради за №681.

21.03.2006 року на підставі акту державної прийомки в експлуатацію, добудований житловий будинок був прийнятий в експлуатацію.

21.03.20106 року рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 142, зазначений акт було затверджено.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 21.03.2006 року за №142 було затверджено акт державної прийомки жилого АДРЕСА_6 жилою площею -

42,4 кв.м, загальною площею - 79,0 кв.м , площа по внутрішньому об'єму - 79,0

кв.м, кількістю житлових кімнат - 3 та жилого АДРЕСА_7 жилою плошею

- 48,5 кв.м, загальною площею - 93,0 кв.м , плоша по внутрішньому об'єму - 93,0

кв.м, кількістю житлових кімнат - 4 по АДРЕСА_1, видати будинкову книгу.Визнати право власності на жилий АДРЕСА_8 гр. ОСОБА_3 та АДРЕСА_9 гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.Видатно свідоцтво на право власності на жилий АДРЕСА_1 жилою площею -42,4 кв.м, загальною площею - 79,0 кв.м, площа по внутрішньому об'єму -79,0 кв.м,кількістю житлових кімнат - 3 за гр. ОСОБА_3.Видано свідоцтво на право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 жилою площею - 48,5 кв.м,загальною площею - 93,0 кв.м, площа по внутрішньому об'єму 93,0 кв.м.кількістю житлових кімнат - 4 за гр. ОСОБА_2.Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації зареєструвати свідоцтво про право власності на жилий АДРЕСА_8 на ім'я ОСОБА_3та №83 кв. 2 на ім'я ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради за №341 від 30.06.2006 року було перерозподілено ідеальні частки в сумісній власності на будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1, та вирішено оформити на ім'я гр. ОСОБА_3 27/50 частки будинковолодіння замість 1/2 частки; гр. ОСОБА_2 23/50 частки будинковолодіння замість 1/2 частки. Замість раніше виданих правовстановлюючих документів вирішено оформити гр. ОСОБА_3)' та ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на будинковолодіння з вказанням ідеальних часток

В подальшому відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, яким посвідчено, що останній в належить 23/50 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право вланості на 27/50 частки домоволодіння.

У подальшому відповідачам було видано свідоцтво про право власності від 26.03.2014 року на підставі втраченого свідоцтва про право вланості від 31.08.2006 року.

Позивач вважає, що рішення № 341 від 30.06.2006 року про перерозподіл часток в домоволодінні АДРЕСА_1, винесено з порушенням, а саме помилково та не правильно закріплені частки за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач вказує на те, що розмір зазначених часток, належних відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають часткам, закріпленим рішенням № 341 від 30.06.2006 року, хоча, відповідно до спільної заяви, поданої до відповідача виконавчого комітета Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про затвердження часток, зазначено -ОСОБА_3 27/50, ОСОБА_2 23/50.

Позиваач стверджує, що йому було відомо про те, що його колишньою дружиною та її братом було придбано незакінчений будівництвом житловий будинок. В подальшому, під час перебування в шлюбі, вони разом з відповідачкою ОСОБА_2, спільно добудовували спірний об'єкт.

Також у судвоому засіданні встановлено, що зазначений будинок було введено в експлуатацію, під час перебування позивача з відповідачкою ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі.

08 грудня 2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, шлюб між сторонами було розірвано.

Як пояснив позивач, 10.02.2016 року він звернувся до виконавчого комітету Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявою про надання йому копій документів, на підставі яких за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на частину спірного майна.

Позивач стверджує, що лише 23.02.2016 року позивач дізнався про оскаржуване рішення тому вважає, що строк позовної давності для звернення до суду, починається саме з 23.02.2016 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч.1, ч.5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Представником відповідача у засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, відповідно до вимог ст.267 ЦК України

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом.

Тобто суд приходить до висновку, що позивач про існування спірного рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради за №341 від 30.06.2006 року про перерозподіл ідеальних часток та видачу спірного свідоцтва від 31.08.2006 року, дізнався, ще перебуваючи у шлюбних відносинах з відповідачкою у 2006 році.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позову про визання протиправним та скасування рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради за №341 від 30.06.2006 року про перерозподіл ідеальних часток, у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Що стосується інших позовних вимог про скасування свідоцтва про право власності в домоволодінні АДРЕСА_1 та зобов'язання виконавчій комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області винести рішення, яким закріпити за ОСОБА_2 27/50 частки домоволодіння (квартира №2) за ОСОБА_3 23/50 частки домоволодінняза АДРЕСА_1, то суд відмовляє в цій частині позовних вимог теж, оскільки вони є похідними від первинних.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

При цьому, ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. ст.ст. ст. 88, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя А.Я. Волчко