Справа № 203/1854/16-ц
Провадження № 2/0203/825/2016
09.06.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,
21 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2013 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 3 950,00 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 20.02.2014 року. 31.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 500,00 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 20.02.2014 року. 06.06.2014 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 84,00 долари США, зобовязавшись повернути їх за вимогою. Відповідач не виконує свої зобовязання за укладеними договорами, у звязку з чим у позивача виникло право вимагати повернення боргу у судовому порядку. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики у сумі 216 206,65 грн. з урахуванням 3 % річних та інфляційних (а.с.а.с. 2 4).
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала.
Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом було встановлено, що 27.11.2013 року між сторонами в усній формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 3 950,00 доларів США строком до 20.02.2014 року.
31 січня 2014 року між сторонами в усній формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 500,00 доларів США строком до 20.02.2014 року.
06 червня 2014 року між сторонами в усній формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 84,00 долари США, зобовязавшись повернути їх за вимогою.
На підтвердження передачі коштів відповідач склав розписку (а.с. 5).
28 березня 2016 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення його позичених коштів. Вимогу було вручено позивачу 13.05.2016 року (а.с.а.с. 6 11).
Дотепер відповідач борг не повернув.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.
Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності з абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.
За укладеними договорами позики позивач передав відповідачеві 4 534,00 доларів США, про що свідчать матеріали справи, отже, вказані правочини, у розумінні статті 1046 ЦК, було укладено.
Дотепер отримані кошти не повернуто, отже заборгованість за договорами позики, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 116 297,10 грн. згідно з курсом Національного банку України станом на 15.04.2016 року (2564,7640 грн. за 100,00 доларів США).
За правилами частини 1 статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму згідно зі статтею 625 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 625 ЦК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.
Як вбачається зі змісту укладених договір, до них не були включені положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобовязання, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних обґрунтована й підлягає задоволенню.
Три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобовязань за договорами від 27.11.2013 року та 31.01.2014 року складає 7 362,81 грн. відповідно до розрахунку, який включено до позову.
Інфляційні за несвоєчасне виконання зобовязань за договорами від 27.11.2013 року та 31.01.2014 року складають 92 546,74 грн. відповідно до розрахунку, який включено до позову.
У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація понесених судових витрат у сумі 2 437,69 грн. (а.с.а.с. 1, 40).
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) заборгованість за договорами позики від 27 листопада 2013 року та 31 січня 2014 року в сумі 116 297,10 грн., три відсотки річних у сумі 7 362,81 грн., інфляційні в сумі 92 546,74 грн., компенсацію судових витрат у сумі 2 437,69 грн., разом 218 644,34 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 10 червня 2016 року.
Суддя М.О. Католікян