Справа № 502/1721/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Кілійської міської ради

про

визнання права власності за спадщиною

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Кілійської міської ради про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на нерухоме майно і на обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив, що 8 лютого 2001 року представництвом Української товарної біржі в м. Кілія було зареєстровано Договір № 128853 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку № 2, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Квіткова, укладений між його матірю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали ОСОБА_2 житловий будинок № 2 розташований за адресою: Одеська область м. Кілія, вул. Квіткова. В подальшому зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано 21.02.2001 року в Кілійському РБТІ. 24.01.2016 р. мати позивача ОСОБА_2 померла та після її смерті залишилось майно у вигляді житлового будинку № 2, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Квіткова. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса з питання оформлення спадщини за законом, однак отримав відмову в звязку з тим, що документи на будинок не оформлені відповідним чином, тобто в цілому, відсутні правовстановлюючі документи. В звязку з вищезазначеним позивач просив суд встановити факт належності житлового будинку № 2, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Квіткова за ОСОБА_2, яка померла 24.01.2016 р. та визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок за законом після смерті матері ОСОБА_2.

Позивачем було надано заяву про розгляд справи без його присутності, в якій він просив суд прийняти рішення про задоволення його позовних вимог.

Представник відповідача надав заяву, за змістом якої просив провести судове засідання без їх присутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Відповідно договору купівлі-продажу № 128853 від 08.02.2001 року, зареєстрованого представництвом Української товарної біржі в м. Кілія, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які є членами біржі зі статусом «Продавець» продали, а ОСОБА_2, яка є членом біржі зі статусом «Покупець», придбала за ціною 6 000 гривень, які отримані продавцем до підписання договору, житловий будинок № 2 житловою площею 31 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 1766 кв.м., розташованої за адресою: Одеська область м. Кілія, вул. Квіткова.

Право власності на зазначене нерухоме майно, придбане ОСОБА_2 на підставі відповідного договору купівлі-продажу, зареєстроване 21 лютого 2001 року в Кілійському районному бюро технічної інвентаризації, про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу.

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», житловий будинок № 2, розміщений по вулиці Квіткова в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області складається з: житлового будинку - літ.А, загальною площею 63,1 кв.м., загальною житловою площею площею 55 кв.м.; веранди літ. а; навісу літ. а1; літньої кухні літ. Б; веранди літ. б; прибудови літ. б1; сараю літ. Г; убиральні літ. Д; надвірних споруд № 1-6;І розташованих на земельній ділянці площею 1766 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про народження серії МР 153201 виданого 15.08.1997 р. Кахульським ОСОБА_5Молдова ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 /а.с. 18/.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 447965, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 62, ОСОБА_2, померла 24.01.2016 року /а.с. 16/.

Згідно довідки наданої Кілійською міською радою від 03.08.2016 р. № 2972, на день смерті 24.01.2016 р. ОСОБА_2 була прописана та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

З листа КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 31.08.2016 р. № 429, станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область Кілійський район м. Кілія, вул. Квіткова, 2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська» відділом реєстрації в м.Кілія 08.02.2001 р. реєстр № 128853, про що свідчить запис в реєстр. кн. 38, стор. 5, реєстр № 3573.

Відповідно до листа приватного нотаріуса ОСОБА_8 № 409/01-16 від 30.08.2016 р., після смерті ОСОБА_2, яка померла 24.01.2016 року, спадкова справа не заводилась.

Згідно листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 23.08.2016 р. № 1417/01-16, після смерті ОСОБА_2, померлої 24.01.2016 р. спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено у 2001 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності ОСОБА_2 на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо встановлення факту належності житлового будинку на праві приватної власності ОСОБА_2

Стосовно заявлених позивачем вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного:

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Беручи до уваги те, що позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, згідно ст. 1261 ЦК України в порядку ст. 1269 ЦК України, оформити спадщину у вигляді відповідного будинку в нотаріальному порядку не може в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадщину та вважає, що право позивача підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в звязку з чим задовольняє позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 16, 328, 1261 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку розташованого в м. Кілія Одеської області по вул. Квіткова, 2 за ОСОБА_2, яка померла 24.01.2016 р.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами розташований за адресою: Одеська область Кілійський район м. Кілія, вул. Квіткова, 2, який складається з: житлового будинку - літ.А, загальною площею 63,1 кв.м., загальною житловою площею площею 55 кв.м.; веранди літ. а; навісу літ. а1; літньої кухні літ. Б; веранди літ. б; прибудови літ. б1; сараю літ. Г; убиральні літ. Д; надвірних споруд № 1-6;І розташованих на земельній ділянці площею 1766 кв.м. за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої 24.01.2016 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_9