Справа № 460/725/16-ц
Провадження №2/460/789/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.12.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі :

головуючої судді Швед Н.П.

при секретарі Бундз М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Яворові Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Намирівської селищної ради Яуворівського району Львівської області, третя особа Яворівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Немирівської селищної ради, третя особа Яворівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту.

В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що він є сином покійних ОСОБА_4, який помер 14.05.1986 року та ОСОБА_5, яка померла в 1975 році.

14.05.1986 року відкрилася спадщина після смерті його батька ОСОБА_4, яка складалась з житлового будинку №2 по вул. Зелена в смт. Немирів Львівської області та господарських споруд, гаражу, майстерні, а також предметів домашнього вжитку (меблі, посуд, побутова техніка), інструментів та спеціального технічного обладнання (зварювальні апарати, токарні, шліфувальні та свердлильні станки та інше).

Відповідач ОСОБА_3 є рідною сестрою позивача. Із 1980 року вона виїхала на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 Ставропольського краю Російської Федерації де епроживає по даний час.

Відповідач ОСОБА_2 з 23.02.1982 р. перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, однак фактично з ним не проживала та спільного господарства не вела, оскільки постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після відкриття спадщини відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заявляли жодних претензій щодо спадкового майна, зокрема на спірний будинок №2 по вул. Зелена в смт. Немирів Яворівського району Львівської області.

В листопаді 2015 року йому стало відомо про наявність заповіту, який було посвідчено 14.05.1986року виконуючим обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6 за реєстровим №4, від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_2.

Копії матеріалів спадкової справи №298/2005 від 18.05.2005 року, які знаходились в Яворівській державній нотаріальній конторі, були надані йому для ознайомлення в Яворівському районному суді Львівської області під час розгляду цивільної справи №460/2860/15ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Як вбачається із змісту вказаного заповіту, в день смерті ОСОБА_7, а саме 14.05.1986 року, виконуючий обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6, було посвідчив заповіт за реєстровим №4 від імені ОСОБА_7, відповідно до якого, половину житлового будинку і половину надвірних споруд і всього мого майна з чого б воно не складалось і все що належало на день смерті, заповів своїй доньці ОСОБА_8, а іншу половину майна дружині ОСОБА_2.

Вважає, що вказаний заповіт, який посвідчений виконуючим обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6 14.05.1986 року за реєстровим №4 підлягає визнанню недійсним з тих підстав, що оспорюваний заповіт, який було складено та підписано від імені його покійного батька ОСОБА_4 в день його смерті 14.05.1986 року, насправді ним не складався та не підписувався, а підпис який на ньому міститься не належить ОСОБА_4; порядок посвідчення заповіту суперечить вимогам закону, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року); крім того вважає, що оспорюваний заповіт не міг бути підписаний ОСОБА_4 та суперечив би дійсному його волевиявленню, оскільки в цей час він перебував в лікарні в час загострення хвороби та перебував під впливом сильно діючих лікарських препаратів, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недійсним на підставі 55 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, не повідомили про причини неявки, хоч належно були повідомлені про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у їх відсутності суду не надсилали.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів слідує, що відповідачі належним чином були повідомлені про розгляд справи, про що свідчать розписки.

З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності сторін, згідно ч.4 ст. 169, ст.224 ЦПК України, постановити заочне рішення.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено та документально підтверджено, що позивач ОСОБА_1 народився 12 березня 1956 року в с. Немирів Яворівського району Львівської області і його батьками значаться: батько- Підбірний ОСОБА_9, мати- Підбірна ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЭ № 531596 від 21.03.1956 року.

14 травня 1986 року помер батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-СГ № 362737 від 16.05.1986 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими спорудами, а саме, ( гараж, майстерня, а також предмети домашнього вжитку (меблі, посуд, побутова техніка, інструменти, спеціальне технічне обладнання (зварювальні апарати, токарні, шліфувальні та свердлильні станки та інше), за адресою вул. Зелена,2 в с. Немирів Яворівського району Львівської області .

У відповідності до заповіту, посвідченого виконуючим обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6 14 травня 1986року та зареєстрованого в реєстрі за №4, ОСОБА_4 все своє майно, в т.ч. будинок, заповів в рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року застосовується ЦК Української РСР 1963 року.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини, яка відкрилася 14.05.1986 року після смерті ОСОБА_7 та оспорювання заповіту посвідченого 14.05.1986 року, застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Статтею 541 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до правових висновків, наданих п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у разі посвідчення угоди, якою є заповіт, не тим органом або не тією службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних дій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої Міністерством юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року N 1/5, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

Як вбачається з фактичних обставин справи та підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІ-СГ № 362737 від 16.05.1986 року, ОСОБА_4 помер у віці 55 років після тривалої хвороби і знаходження в лікарні. Причиною смерті була ракова кахексія.

Як вбачається з посвідчувальоного напису на оспорюваному заповіті від 14.05.1986 року, такий посвідчено виконуючим обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6

За правилами ст.48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції.

Стаття 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК).

Судом, за клопотанням позивача, 07.09.2016 року було винесено ухвалу про призначення судової почеркознавчої експертизи, проте, дана експертиза проведена не була, у звязку із не наданням документів на клопотання експерта, зокрема, оригіналу реєстру Немирівської селищної Ради народних депутатів за 1986 рік.

Для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи за клопотанням представника позивача ухвалами суду від 28.10.2016 та 01.11.2016 року про тимчасове вилучення документів, для огляду та дослідження в судовому засіданні витребовувались від Немирівської селищної ради Яворівського району Львівської області та Архівного відділу Яворівської РДА реєстр (журнал) нотаріальних дій виконавчого комітету Немирівської селищної ради народних депутатів Яворівського району Львівської області за 1986 рік. Однак, витребовувані документи не були надані суду.

З повідомлення Архівного відділу Яворівської РДА вбачається, що реєстр нотаріальних дій виконавчого комітету Немирівської селищної ради за 1986 рік зберігається в Немирівської селищної ради. Крім того, зазначено, що в матеріалах архівного фонду Немирівської селищної ради відсутнє рішення виконавчого комітету про покладення в 1986 році повноважень на вчинення нотаріальних дій на ОСОБА_6.

Як вбачається з фактичних обставин справи, відповідач ОСОБА_2 звернулась на адресу Яворівської державної нотаріальної контори із оспорюваним заповітом від 14.05.1986 року лише в 2015 році.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2. не спростовано доводи позивача про те, що після відкриття спадщини вони не заявляли жодних претензій щодо спадкового майна, зокрема на спірний будинок №2 по вул. Зелена в смт. Немирів Яворівського району Львівської області.

Позивач проживав в спірному будинку до 1989 року, після чого переїхав на інше постійне місце проживання та перевіз із собою вказане вище успадковане рухоме майно, а саме предмети домашнього вжитку, технічне обладнання та інструменти.

Таким чином, серед всіх спадкоємців лише позивачем було фактично прийнято спадкове майно (рухоме та нерухоме), а тому слід вважати, що до позивача перейшло також право власності на спірний будинок №2 по вул. Зелена в смт. Немирів Яворівського району Львівської області. Проте, документів, які посвідчують право власності на спадкове майно я не оформляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Тобто, право власності спадкоємця на спадщину, яку він прийняв, презюмується. Відсутність державної реєстрації спадкового нерухомого майна не свідчить про неприйняття спадщини, а лише обмежує право спадкоємця щодо розпорядження цим майном.

Частиною 3 ст. 553 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття ним спадщини, вважається таким, що відмовився від спадщини.

За змістом статті 553 ЦК 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про те, що згідно з положеннями ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР мною було прийнято спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

При цьому, жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини відповідачами вони не вчинили, що виходячи зі змісту ст. 553 ЦК УРСР є відмовою від спадщини.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачами. Пояснення позивача обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

За таких обставин, оцінюючи всі докази по справі суд приходить до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства і доведені повністю доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, заповіт складений в с. Немирів Яворівського району Львівської області 14 травня 1986 року на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений виконуючим обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №4, слід визнати недійсним з моменту його укладення, оскільки такий був складений з порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним заповіту є підставними, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60,74, 88, 169, 209, 212, 213-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, посвідчений виконуючим обовязки голови Немирівської селищної Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області ОСОБА_6 14.05.1986 року за реєстровим №4, від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_1 275,60 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 275,60 грн. сплаченого судового збору

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у загальному порядку встановленому процесуальним законодавством.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Швед Н.П.