н/п 2/490/1962/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Мамаєвої О.В., із секретарем Баришніковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Генерального прокурора України, прокурора Миколаївської області, прокурора Центрального району м.Миколаєва, Державної казначейської служби України, суддів апеляційного суду Миколаївської області та суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Генерального прокроура України, прокурора Миколаївської області, прокурора Центрального району м.Миколаєва, Державної казначейської служби України, суддів апеляційного суду Миколаївської області - Данилової, Мурлигіної, Ямкової, та суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - Мазур, Маляренка, Матвєєвої про відшкодування майнової шкоди у розмірі 10250 євро (що еквівалентно 164615 грн.) та упущеної вигоди у розмірі 123656,85 грн. .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при ухваленні судових рішень за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про набуття майна без достатньої правової підстави не було дотримано засади верховенства закону, а тому відповідними судовими рішеннями його було позбавлено права власності, чим заподіяно матеріальну шкоду. При цьому позивач ставить під сумнів законність відповідних судових рішень, оскільки на його думку рішення судів не містять належного посилання на норми законів, що було надано достатньо доказів, оцінка яких покладена в основу рішень, для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Протиправність діянь прокуратури на думку позивача полягає у тривалому неналежному реагуванні на звернення позивача з проханням втрутитись у ситуацію шляхом притягнення суддів до відповідальності за скоєння злочинів, позивачем отримані лише відписки, незважаючи на наявність необхідних доказів про притягнення суддів до відповідальності, порушення кримінального провадження та скасування незаконних рішень судів в рамках кримінального провадження.

На думку позивача, якби судді були притягнуті до кримінальної відповідальності, то позивач отримав би 10250 євро безпідставно набутих ОСОБА_2 і проценти за користування ОСОБА_2 чужими грошовими коштами за ст. 625 ЦК України (упущена вигода), яка складає 123656,85 грн.

У судове засідання 08.06.2016 року сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що підтримує позовні вимоги /а.с.214/.

Від суддів апеляційного суду Миколаївської області та суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на позовну заяву та клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Від представників прокуратури надійшли заперечення проти позову, згідно яких зазначено, що заява позивача про притягнення до кримінальної відповідальності була розглянута, у зв'язку із незазначенням достатніх даних про вчинення злочинів окремими суддями, були відсутні підстави для прийняття рішення згідно вимог ст. 214 КПК України. Посилання позивача в обґрунтування вимог на ст. 1176 ЦК України безпідставні, він не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди відповідно до вказаного законодавства. Також відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди за ст. 1166 ЦК України /а.с. 97-99, 134-135, 136-137/.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив.

Ухвалою суду від 08 червня 2016 року провадження у справі в частині вимог до суддів апеляційного суду Миколаївської області та суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закрито.

Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що у листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 11250 євро за договором позики. В подальшому уточнив позовні вимоги, та просив стягнути кошти, отримані ОСОБА_2 за неукладеним у письмовій формі договором позики, як безпідставно набуті за ст. 1212 ЦК України.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 27.01.2011 року позов було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 14.06.2012 року скасовано заочне рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 27.01.2011 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошей відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2012 року відхилена касаційна скарга ОСОБА_1, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.06.2012 року залишено без змін.

Крім того, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 14.01.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у допуску справи за його позовом до ОСОБА_2 про витребування майна до провадження Верховного Суду України.

ОСОБА_1 звертався до прокуратури Центрального району м.Миколаєва, Прокуратури Миколаївської області, Генеральної прокуратури України із заявами щодо порушення діючого законодавства при постановленні рішення суддями апеляційного суду Миколаївської області та суддями судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно відповіді Генеральної прокуратури України від 12.12.2012 року, заява ОСОБА_1 відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України надіслана прокурорам Миколаївської області та м.Києва /а.с. 18/.

Прокуратурою Центрального району м.Миколаєва 18.12.2012 року позивачу надіслана відповідь, що під час розгляду заяви не встановлено об'єктивних даних, які б могли вказувати на наявність в діях суддів апеляційного суду Миколаївської області Данилової О.О., Мурлигіної О.Я., Ямкової О.О. ознак будь-якого складу злочину, та відсутні підстави для прийняття рішення згідно вимог ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про судоустрій та статус суддів" звернення в частині вирішення питання про притягнення судів до дисциплінарної відповідальності, скеровано до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України /а.с. 16/.

Згідно відповіді Прокуратури Миколаївської області від 13.03.2014 року на звернення ОСОБА_1 від 23.01.2014 року, у поданій ним заяві не зазначено достатніх даних про вчинення злочину та відповідно до вимог ст. 214 КПК України, відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Роз'яснено заявнику його право оскаржити невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до суду відповідно до ст. 303, 304 КПК України /а.с. 19-20/.

Згідно матеріалів справи, позивач не скористався правом на оскарження невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до суду.

Згідно ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення від 14.06.2012 року, постановлене у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, воно набрало законної сили та є обовязковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

У статтях 1173,1174 ЦК України, встановлені підстави для відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, та посадовою чи службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а саме - незаконні рішення, дії або бездіяльність.

Відповідно до ст. 1176 Цивільного кодексу України, встановлено особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Так, згідно ч.1,2, 5,-7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Тобто, чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується особі. Зокрема, такий перелік визначено ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 1,2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду ".

З урахуванням доводів позивача та наданих ним доказів, він не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди відповідно до вказаного законодавства.

Для відшкодування матеріальної шкоди з підстав, передбачених ст.ст.1167 ч.1, 1176 ч.6 ЦК України потрібно довести: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача і вину особи у заподіянні шкоди.

У деліктних правовідносинах обов'язок довести наявність шкоди і її розмір, а також протиправність поведінки й вину особи покладається на позивача.

Так, позивач, належними і допустимими доказами не довів, що має місце незаконна дія або бездіяльність чи незаконне рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, для вирішення питання про відшкодування шкоди на загальних підставах, та що має місце причинний зв'язок між незаконною діями чи бездіяльністю відповідачів і шкодою, а також, що є вина відповідачів у заподіянні шкоди.

Із матеріалів справи слідує, що дії вказаних органів відповідають діючому законодавству України, вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави, оскільки позивач при звернені до суду звільнений від їх сплати.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 1166, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Мамаєва