АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Кулянди М.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представника апелянтів Лягу Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про розірвання кредитного договору, договорів іпотеки та поруки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану в їх інтересах адвокатом Лягу Юрієм Мірчовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про розірвання кредитного договору №0021/08/25-N, укладеного 27.03.2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 з підстав, передбачених п.1 ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме через порушення з боку банку в частині ненадання повної та достовірної інформації про умови кредитування, передбачені ч.2 ст.11 цього Закону. Як наслідок, з підстав, передбачених ст.3 Закону України «Про іпотеку» та ст.559 ЦК України просили припинити договори іпотеки між банком й позичальником та поруки з ОСОБА_3 від 27.03.2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2016 року у задоволені позовних вимогах відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат та скасовані застосовані судом заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали на нього апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсягу. Вважають, що рішення суду прийнято в супереч закону з грубим порушення процесуальних норм, що виразилося в неправильному встановленні обставин та в невірній їх оцінці.

справа № 22-ц/794/1205/16 р. Головуючий у І інстанції Літвінова О.Г.

категорія: 27 Доповідач Лисак І.Н.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційна скарга містить посилання як на підставу задоволення позовних вимог на обставини, викладені в позовній заяві, яким судом першої інстанції не було надано правову оцінку.

Про те, це спростовується матеріалами справи.

Так, в силу ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, крім іншого, у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору), у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Перелік інформації, про яку зобов'язаний повідомити кредитодавець споживача перед укладенням договору споживчого кредиту, міститься у ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», який викладений в тексті позовної заяви.

Стороною кредитного договору (позичальником) виступав ОСОБА_2, а відносини між банком на ОСОБА_3 виникали виключно з договору поруки від 27.03.2008 року, що регулюються нормами §3 Глави 49 Розділу І книги П'ятої ЦК України, відповідно до яких поручитель не є споживачем послуг, отже законом ОСОБА_3 не наділена обраним способом захисту порушеного права. Припинення поруки в силу ч.1 ст.559 ЦК України є імперативною нормою за наявності підстав, крім інших, передбачених ч.2 ст.653 ЦК України.

Крім того, обґрунтуваннями позовної заяви було ненадання банком такої письмової інформації, що потягло отримання послуги у вигляді укладення договору, яка не має потрібних споживачеві властивостей, та обмежується переліком вимог до споживчого кредитування, передбаченого ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» без конкретизації виду ненаданої інформації, передбаченої в Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

У пунктах 7.2 та 7.7 спірного кредитного договору викладено отримання позичальником до його укладення інформації щодо умов кредитування відповідно до п.2 ст.11 «Про захист прав споживачів».

На підставі ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірний договір споживчого кредиту підписаний ОСОБА_2 та представником банку, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Таким чином, отримання інформації про умови кредитування передувало укладенню договору, що спростовує твердження ОСОБА_2 в позовній заяві про порушення закону в частині ненадання або приховування інформації з боку банку, а апеляційна скарга не містить обґрунтованих спростувань висновкам суду першої інстанції або невірного застосування ним норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2016 року підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді