АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

11 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Слободянюк С.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача.

09.06.2016 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року зазначену заяву представника позивача задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

В поданій ОСОБА_1, який є представником відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Представник ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням матеріального та процесуального права. Вказує, що представником позивача у заяві про забезпечення позову не було доведено необхідність застосування заходів забезпечення позову, та не наведені достатні підстави, які б дозволили вважати, що відповідач буде ухилятися у майбутньому від виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Позивач та його представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити. Зазначали ,що відповідач не визнає борг і може відчужити свою квартиру.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цих межах колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Ч.3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У поданій представником позивача заяві вимоги щодо забезпечення позову обґрунтовані тим, що відповідач протягом трьох років не виконує зобов'язання по сплаті коштів за отриманий товар, уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки.

Задовольняючи цю заяву та наклавши арешт на квартиру АДРЕСА_1, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а враховуючи те, що предметом позову є значний розмір грошових коштів, є підстави вважати, що відповідачем у будь-який час може бути відчужена належна йому на праві власності квартира на користь третіх осіб.

Проте, колегія суддів вважає, що при вирішенні клопотання позивача суд першої інстанції не в повній мірі урахував вище зазначені положення закону та роз'яснення суду вищої інстанції та не перевірив обставин, якими обґрунтоване клопотання про забезпечення позову.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема копії позовної заяви, предметом позову є грошові кошти у розмірі 22 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 30.05.2015 року становить 640 968, 64 грн.

Представником позивача у клопотанні не було доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що відповідач має на меті відчужити належну йому на праві власності квартиру з метою ухилення від виконання можливого рішення суду про стягнення з нього грошових коштів у майбутньому.

Окрім того, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу на праві власності квартиру не є співмірним із заявленою ціною позову.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції заява про забезпечення позову була вирішена з порушенням норм ст.ст. 151-153 ЦПК України, то з передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підстав, колегія суддів скасовує ухвалу суду першої інстанції та постановляє ухвалу з цього питання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року скасувати та постановити нову наступного змісту: у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/8161/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10666/2016

Головуючий у суді першої інстанції:Ладиченко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.