Справа № 135/1539/16-ц
Провадження у справі № 2/135/283/16
29 грудня 2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судового засідання Когаль А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ладижинського міського суду із позовом про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 вересня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, так як у них різні погляди на життя, розходження поглядів на сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини між ними припинилися у травні 2015 року. Вважає, що сімя розпалась остаточно, подальше сумісне життя, примирення між ними та збереження сім'ї є неможливим. Майновий спір між сторонами відсутній. Між ними досягнуто угоду про утримання дитини та місця її проживання.
У відповідності до ст. 111 СК України судом були вжиті заходи щодо примирення подружжя та ухвалою суду від 16 червня 2015 року сторонам був наданий двомісячний строк для примирення.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, письмово вимоги позову підтримала, наполягала на розірванні шлюбу та просила слухати справу у її відсутність, щодо заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не направив.
Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Судом встановлено, що 26 вересня 2010 року Ладижинським відділом РАЦС Вінницької області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 168 (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.5), який проживає разом із матірю. Сім'я розпалась через відсутність взаєморозуміння між подружжям. На даний час в сімї склалась ситуація, за якої фактично шлюбно-сімейні відносини припинились.
Згідно вимог ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Згідно ухвали суду від 24 жовтня 2016 року подружжю надавався строк на примирення терміном у два місяці.
За цей час сторони не відновлювали шлюбно-сімейних відносин, примирення не відбулося.
Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що кореспондується із ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.
Частиною 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Пунктом 10 Постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства вони не ведуть, сім'я розпалася через відсутність спільних інтересів, виникнення конфліктів і сварок, які не дозволяють подальше спільне проживання, збереження шлюбу неможливе, подальше спільне проживання сторін суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, а також враховуючи, що покладення обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя, при наявності на це його категоричного заперечення, буде суперечити як вищезазначеним приписам законодавства так і моральним засадам суспільства, суд визнає, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.
У відповідності до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
В силу ст. 88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним та документально підтверджені судові витрати.
На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 26 вересня 2010 року Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, актовий запис № 168- розірвати.
Визначити, що ОСОБА_1 під час державної реєстрації розірвання шлюбу вибрала прізвище «Кошляк».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження.

Суддя