АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинак О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Новоселицької міської ради Чернівецької області та публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання частково недійсним та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою,

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Новоселицької міської ради Чернівецької області та ПАТ «Українська залізниця» про визнання частково недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2005 року, виданого ДТГО «Львівська залізниця», на підставі рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області від 29 лютого 2004 року, в частині накладання земельної ділянки площею 0,0860 га на земельну ділянку, яка надана позивачці і яка знаходиться по АДРЕСА_1

Посилалась на те, що 12 грудня 1985 року їй було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2

27 листопада 2006 року, рішенням 4 сесії 5 скликання Новоселицької міської ради Чернівецької області було передано позивачці у приватну власність земельну ділянку площею 0,0896 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3

№ 22ц/794/1560/16 р. Головуючий у 1 інстанції Ляху Г.О.

Категорія 47 Доповідач Кулянда М.І.

При виготовленні технічної документації на земельну ділянку було встановлено, що відповідно до державного акта серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2005 року дана земельна ділянка передана Новоселицькою міською радою Чернівецької області у постійне користування ПАТ «Українська залізниця», що порушує її права на користування та володіння вказаною ділянкою.

Просила суд, визнати частково недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2005 року, виданий ДТГО «Львівська залізниця», на підставі рішення Новосельцької міської ради Чернівецької області від 29 лютого 2004 року, в частині накладання земельної ділянки площею 0,0860 га на земельну ділянку, яка надана ОСОБА_3, що знаходиться по АДРЕСА_2

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку, яка знаходиться у смузі відведення Львівської залізниці, що підтверджується містобудівною документацією, Планом меж полоси відведення лінії Мошин-Окниця Львівської залізничної дороги в адміністративних межах Новоселицького району Чернівецької області 1960 року, що заборонено ч. 4 ст. 84 ЗК України.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новоселицької міської ради Чернівецької області № 11/5 від 27 серпня 1982 року позивачу ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, яка розташована в межах смуги відведення лінії Моши-Окниця Львівської залізниці в адміністративних межах Новоселицького району на ділянці перетинання с. Зелений Гай та м. Новоселиця, що підтверджується наявним у справі зведеним планом розташування даної земельної ділянки.

08 вересня 1982 року між ОСОБА_3 та Новоселицькою міською радою Чернівецької області було укладено договір на безстрокове користування даною земельною ділянкою, а 09 вересня 1982 року земельна ділянка була винесена позивачу в натурі.

29 листопада 1985 року рішенням виконкому Новоселицької міської ради Чернівецької області № 277 затверджено акт про завершення будівництва та введення в експлуатацію будинку позивача. Одночасно за позивачкою закріплено залишки земельної ділянки площею 209 кв.м..

12 грудня 1985 року позивачка отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 Чернівецької області.

Рішенням Новоселицької міської ради Чернівецької області від 29 лютого 2004 року Львівській державній залізниці передано у постійне користування земельну ділянку на території м. Новоселиця площею 43,7584 га для забезпечення роботи залізничного транспорту. На підставі вказаного рішення Львівській державній залізниці 03 жовтня 2005 року видано державний акт серії НОМЕР_1.

Рішенням Новоселицької міської ради Чернівецької області від 24 листопада 2006 року позивачу ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1

Судом встановлено, що згідно з Планом смуги відведення лінії Моши-Окниця Львівської залізниці 1960 року, ширина смуги відведення залізниці в районі перетинання с. Зелений Гай Новоселицького району та м. Новоселиця становить від 76 до 80 метрів від осі головної колії.

Згідно вказаного Плану ДТГО «Львівська залізниця» є землекористувачем спірної земельної ділянки. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б давали підстави зробити висновок про неналежність та недопустимість вказаного Плану смуги відведення, як доказу у справі. Він є документом, який підтверджує, що ділянка землі, яка надана позивачу, знаходиться в смузі відведення, що перебуває у залізниці на праві постійного землекористування .

Відповідно до ст.11 Закону України «Про транспорт» до земель транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку відповідних об'єктів.

Згідно зі ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року № 83, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та нормами відведення земель для залізниці 468-74, затвердженими постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року №247.

Вказані правові акти не суперечать Конституції і Законам України, тому відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року „Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" застосовуються на території України до прийняття відповідних актів законодавства України.

За змістом ч.4 ст. 84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області від 24 листопада 2006 року про передачу позивачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0896 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 Чернівецької області, суперечить чинному законодавству та порушує права ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, оскільки земельна ділянка знаходиться в смузі відведення залізниці.

Доводи апелянта про те, що у ДТГО «Львівська залізниця» відсутні належні докази, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні залізниці, а на оригіналі Плану-смуги відведення 1960 року, як доказ у справі, на який посилається суд у своєму рішенні, відсутні будь-які реквізити: погодження, печатки, реєстрації з державними органами влади, в тому числі і центральними, є помилковими, оскільки наявність чи відсутність у ДТГО «Львівська залізниця» документів, які посвідчують право на користування спірною земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту, саме, до такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 24 червня 2015 року за № 3-305 гс 15/12 та від 16 вересня 2015 року за №3-460гс15/33/16, який є обов'язковим для всіх судів України.

Твердження апелянта про те, що Новоселицька міська рада Чернівецької області діяла у межах своїх повноважень, є необґрунтованими, оскільки її рішення стосується земельної ділянки, яка належить до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватися у приватну власність, а тому її повноваження щодо розпорядженнями землями такої категорії є незаконними.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки рішенням суду не вирішувалось питання щодо права власності апелянта.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: