АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» - Куліша Юрія Петровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич», Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» про усунення перешкод у користуванні гаражем,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич», Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» про усунення перешкод у користуванні гаражем.

Зобов'язано Добровільне товариство володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні гаражним бокcом НОМЕР_1, що знаходиться в ряду № 15 по вулиці Затишній, 7 «Б» в місті Києві.

В частині вимог до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» Куліша Юрія Петровича, - відмовлено.

Стягнуто з Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» на користь держави 487 грн. 20 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, Голова правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» - Куліш Юрій Петрович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що на час розгляду справи згідно ст.331 ЦК України, ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» та ст.15 Статуту кооперативу, право власності у члена кооперативу виникає з моменту оформлення права власності, вказаний доказ в матеріалах справи відсутній, а позивач визнав, що такого документу в нього немає. Суд не врахував, що до оформлення права власності на гаражний бокс члени кооперативу є власниками пайового внеску відповідно до ст.21 Закону «Про кооперацію», а згідно документальної ревізії кооперативу «Славутич» оплати вступного та пайового внеску ОСОБА_2 виявлено, що його пайовий внесок неповний.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» Куліша Ю.П., Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» про усунення перешкод у користуванні гаражем. Мотивуючи свої вимоги тим, що він являється членом гаражного кооперативу з часу його заснування, сплатив 100% пайовий внесок за створення гаражного боксу НОМЕР_1, що знаходиться в ряду № 15 по вулиці Затишній, 7 «Б» в місті Києві, який був виділений йому в користування. Між ним та керівництвом кооперативу виникли непорозуміння з приводу плати по членським внескам. У жовтні 2014 року відповідач заблокував двері його гаража шляхом зварювання металевих дверей, в подальшому він дізнався, що в січні 2012 року його було виключено з членів кооперативу як такого, що має заборгованість по членським внескам. Вважає дії відповідача протиправними, такими, що позбавляють його права володіння та користування його власним майном протягом двох років. З метою захисту порушеного права він неодноразово звертався до правоохоронних органів міліції, поліції та прокуратури та йому рекомендовано звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, будучи членом ЖБК «Славутич» з часу його заснування, сплатив 100% пайовий внесок у створення гаражного боксу, та йому було виділено у користування гаражний бокс НОМЕР_1, що знаходиться в ряду № 15 по вулиці Затишній, 7 «Б» в місті Києві (а.с.6), й відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ "Про власність", який був чинним на час набуття ним майна, став його власником.

Відповідно до ч.1 ст. 15 вказаного Закону член житлового, житлово-будівельного кооперативу, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно.

Між позивачем та керівництвом кооперативу виникли непорозуміння з приводу плати по членським внескам, у жовтні 2014 року відповідач заблокував двері гаражного боксу позивача шляхом зварювання металевих дверей, й наразі позивач позбавлений доступу до свого майна, що визнається відповідачем.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Оцінивши докази у справі суд дійшов висновку, що дії відповідача є протиправними, такими, що позбавляють права позивача на володіння, користування та розпорядження його власним майном, оскільки на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ "Про власність" позивач є власником гаражного боксу.

З метою захисту порушеного права позивач неодноразово протягом листопада 2014 року і по даний час звертається до правоохоронних органів з заявами про порушення його права (а.с. 9- 23).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність", який втратив чинність з 20 червня 2007 року на підставі Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України").

Врахувавши вказані правові норми суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні гаражним боксом є доведеними та обґрунтованими, що не спростовується відповідачем, і підтверджено матеріалами справи, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу в користуванні гаражним боксом НОМЕР_1, що знаходиться в ряду № 15 по вулиці Затишній, 7 «Б» в місті Києві.

Правовою підставою вказаних вимог є положення ст. 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом вірно застосовано норму ЗУ «Про власність», а не норму ЗУ «Про кооперацію в СССР» від 1988 року, які діяли на момент створення гаражно-будівельного кооперативу, оскільки вступ до кооперативу і сплата пайового внеску у розмірі вартості гаражного боксу є як різними подіями у часі, так і різними правовідносинами за своєю суттю.

Крім цього, позивачем надано суду квитанції сплати пайових внесків, у матеріалах справи зберігаються копії цих квитанцій, які судом досліджені, представник відповідача був наділений правом подати суду докази які б спростовували ту обставину, що позивачем на його думку не в повному обсязі сплачено пайові внески, але відповідачем цього не було зроблено. Суд досліджував ті докази які були надані, та визнав їх належними і допустимими, а тому підстав витребовувати від когось якихось інших доказів не було, клопотань про витребування доказів відповідачем не заявлялось.

Крім цього, доводи апеляційної скарги на те, що пайовий внесок позивачем сплачений не у повному обсязі, з огляду на те, що відповідно до рішень правління Добровільного Товариства володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич» пайові внески були проіндексовані, а тому їх розмір був зменшений колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідачем так і не надано доказів про те, що позивач був повідомлений про індексацію пайових внесків чи зміну їх розміру.

Більше того, рішення Добровільного Товариства володарів гаражних боксів кооперативу «Славутич» про індексацію пайових внесків були оскаржені в судовому порядку, визнані незаконними та скасовані, що підтверджується Ухвалою Верховного суду України від 22 квітня 2002 року, а тому подані відповідачем розрахунки є невірними, оскільки відсутні правові підстави такої індексації.

Враховуючи те, що скаржник в суді першої інстанції не заперечував того факту, що ним встановлено перешкоди позивачу в користуванні належним йому майном, суд першої інстанції цілком правомірно застосував ст. 391 ЦК України відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Також колегія суддів зазначає, що як встановлено в апеляційному суді із пояснень представника відповідача гаражний бокс відповідачем у позивача не витребувано, з таким позовом відповідач до суду не звертався.

Крім цього, пайовий внесок відповідачем при виключенні позивача із кооперативу позивачу не виплачено, цей факт підтвердив в апеляційному суді представник відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт виключення позивача із членів гаражного кооперативу в 2012 році не був відомий позивачу та про виключення позивач керівництвом кооперативу повідомлений не був.

Крім того, станом по 2014 рік включно позивач вносив всі платежі щодо обслуговування гаражного кооперативу до моменту блокування дверей гаража позивача шляхом зварювання металевих дверей.

Докази долучені відповідачем до апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апеляційний суд діє в межах положень статті 303 ЦПК України.

Докази долучені до апеляційної скарги відповідачем не надавались в суді першої інстанції, як пояснив представник відповідача за незнанням закону, що не є поважною підставою ненадання доказів до суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в апеляційному суді представник відповідача також не заявляв клопотання про долучення доказів до справи та про їх огляд в судовому засіданні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Голови правління Добровільного товариства володарів гаражних боксів (кооперативу) «Славутич» - Куліша Юрія Петровича - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: