АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7356/16 Справа № 186/560/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

15 квітня 2016 року ПАТ Банк «Траст» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 був укладений договір споживчого кредиту №R111.ВR.0024512 від 27 березня 2013 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 56954,00 грн. з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 16,49% річних та 1,37% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 60 місяців, з кінцевою датою повернення 20 березня 2018 року. Кредит було отримано відповідачем 27 березня 2013 року, що підтверджується меморіальним ордером №Loan-28811 від 27 березня 2013 року про перерахування коштів. У порушення умов договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, тому, станом на 18 березня 2016 року, утворилась заборгованість у розмірі 149400,42 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 52989,00 грн., заборгованості по прострочених відсотках за фактичне користування кредитом в розмірі 17234,22 грн., заборгованості за простроченою комісією за обслуговування кредиту в розмірі 23408,10 гривень, та заборгованості по пені в розмірі 55769,10 гривень. Тому банк просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 149400,42 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Траст» заборгованість за кредитним договором № R111.BR.0024512 від 27 березня 2013 року в сумі 148812,83 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 52989,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за фактичне користування кредитом в розмірі 17234,22 грн., заборгованості по простроченій комісії за обслуговування кредиту в розмірі 23408,10 грн., пені в розмірі 55181,51 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Траст» судовий збір в розмірі 2232,19 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Так, ОСОБА_2 судову повістку про слухання справи 26.10.2016 року отримав 28.09.2016 року, а позивач ПАТ Банк «Траст» 22.09.2016 року, що стверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів справи (а.с. 124, 125).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ПАТ Банк «Траст» та ОСОБА_2 27 березня 2013 року укладено кредитний договір №R111.BR.0024512. За його умовами відповідачем отримано 56954,0 грн зі сплатою відсоткової ставки за користування в розмірі 16,49% річних та 1,37% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 60 місяців зі щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом (а.с.16).

Також, в матеріалах справи містяться Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невідємною частиною кредитного договору, з якими відповідач ознайомився 27.03.2013 року, про що міститься його особистий підпис на кожній сторінці зазначених умов (а.с.12-15).

Пунктом 2.2.3 умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі передбачено, зокрема, що з моменту укладення договору у клієнта (боржника) виникає обовязок сплачувати відповідні проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами.

Згідно п. 4.3 умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, зокрема, за несвоєчасне виконання зобовязань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує пеню в розмірі 0,3%від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення.

Додатком №1 до договору №R111.BR.0024512 від 27.03.2013 року передбачено графік погашення заборгованості по кредиту, тобто щомісячні платежі, а також дати внесення цих платежів, не пізніше яких необхідно проводити погашення (18, 19, або 20 число місяця) (а.с.17).

Також, додатком №2 до договору №R111.BR.0024512 від 27.03.2013 року погоджено розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с.18).

Кредит був отриманий відповідачем 27 березня 2013 року у сумі 56954,0 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру №Loan-28811 від 27 березня 2013 року про перерахування коштів згідно договору (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 зобовязання по кредитному договору №R111.BR.0024512 від 27 березня 2013 року належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 18.03.2016 року, банком нарахована заборгованість у розмірі 149400,42 грн., з яких заборгованість за кредитом 52989,00 грн. (в тому числі 23620,28 грн. прострочена заборгованість з оплати кредиту), заборгованість з прострочених відсотків за фактичне користування кредитом 17234,22 грн., заборгованість за простроченою комісією за обслуговування кредиту в сумі 23408,10 грн. та заборгованість по пені в розмірі55769,10 грн.; дана заборгованість підтверджується наданим банком розрахунком, що міститься в матеріалах справи на аркуші 21.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги умови кредитного договору, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором №R111.BR.0024512 від 27 березня 2013 року у розмірі 146344,94 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 52989,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за фактичне користування кредитом в розмірі 17234,22 грн., заборгованості по простроченій комісії за обслуговування кредиту в розмірі 23408,10 грн., а також пені у межах річного строку позовної давності у розмірі 52713,62 грн.

Колегія звертає увагу, що наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором №R111.BR.0024512 від 27 березня 2013 року є детальним, повним та здійснений відповідно до умов вказаного кредитного договору.

Посилання апелянта на те, що фактично розмір отриманого кредиту складає 43810,77 грн., оскільки 13143,23 грн. були перераховані за договором страхування, - не спростовують правильність висновку місцевого суду щодо розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 52989,00 грн. Так, згідно меморіального ордеру №Loan-28811 від 27 березня 2013 року відповідачем кредит було отримано у повному розмірі 56954,0 грн. (а.с.20). Більше того, сума загального тіла кредиту 56954,00 грн. також вказана у заяві про надання кредиту на споживчі цілі від 27.03.2013 року, яка підписана відповідачем, що не оспорюється ним у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с.16). Згідно додатку №2 до договору №R111.BR.0024512 від 27 березня 2013 року щодо розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, передбачено страховий платіж у сумі 13143,23 грн.; з даним додатком відповідач ознайомився в день укладення кредитного договору, про що міститься його особистий підпис, а також, як зазначено у додатку, підписанням позичальник погоджується з умовами кредитування, викладеними у договорі та у додатку №1 до нього, визнає та підтверджує, що надана банком та викладена у договорі та у додатку №1 до нього інформація щодо умов надання кредиту є повною, вичерпною та зрозумілою для позичальника (а.с.18).

Доводи апеляційної скарги щодо непогодження з умовами кредитного договору про перерахування 13143,23 грн. кредитних коштів на оплату за договором страхування, з умовами про сплату комісії - не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки кредитний договір або його певні умови, у передбаченому діючим законодавством порядку, на цей час недійсними не визнано, що не заперечувалось учасниками процесу у судовому засіданні.

Посилання апелянта на необхідність застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, згідно представленого банком розрахунку заборгованості, розмір неустойки не є значно вищим за розмір збитків, що спричинені банку у зв»язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність - в один рік, згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відносно неустойки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Між тим, частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Встановлено, що даний позов предявлено до суду 15.04.2016 року, що стверджується відбитком поштового штемпеля на відповідному конверті (а.с. 23), подано з порушенням, без поважних причин, річного строку позовної давності щодо стягнення пені.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що заяву про застосування позовної давності відповідачем надано місцевому суду до винесення оскаржуваного рішення 02.06.2016 року (а.с. 44-53); враховуючи, що останній платіж за кредитним договором здійснено 09.10.2013 року, - колегія дійшла висновку про застосування річного строку позовної давності та необхідність стягнення з відповідача пені за період з 16.04.2015 року по 18.03.2016 року (згідно змісту позовних вимог) у розмірі 52713,62 грн., тоді як місцевим судом помилково розраховано розмір присудженої до стягнення пені у сумі 55181,51 грн. Колегія звертає увагу, що трирічний строк позовної давності банком не порушено.

Враховуючи наведене, колегія дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, та в частині загального розміру присудженої до стягнення заборгованості. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення повинно бути змінене і в частині розміру стягнутих з відповідача судових витрат.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року змінити в частині розміру пені, стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», зменшивши з 55181,51 грн. на 49004 (сорок девять тисяч чотири) гривні 84 копійки, та в частині загального розміру грошової суми, стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», зменшивши з 148812,83 грн. до 142636 (ста сорока двох тисяч шестиста тридцяти шести) гривень 16 копійок, а також в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», зменшивши з 2232,19 грн. до 2139 (двох тисяч ста тридцяти девяти) гривень 54 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий

Судді