22-ц/775/455/2016(м)
Головуючий у І інстанції Шатілова Л.Г.
Категорія - 27 Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецькоі області в складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Лоленко А.В., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 068П-00 від 10 серпня 2000 року, яка, станом на 18 листопада 2015 року, становить 2 233 320,11 грв., посилаючись на те, що боржник на протязі тривалого часу не виконує свої зобов'язання за договором. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору в розмірі 33 499,80 грв.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 068П-00 від 10 серпня 2000 року у розмірі 634 294,27 грв. та витрати на оплату судового збору у розмірі 9 714,94 грв. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду в частині розміру неустойки змінити та задовольнити вимоги банку в цій частині у повному обсязі, посилаючись на те, що суд неправильно застосував положення ч.3 ст.551 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки взяв до уваги, як підставу для зменшення пені перевищення її розміру сумі заборгованості за кредитом, і не взяв до уваги, що борг за процентами становить 479 694,27 грв., а загалом розмір основної заборгованості складає більше 500 000 грв. Крім того, суд не обґрунтував, чому вважає за можливе стягнути з боржника пеню саме у розмірі 83 600,00 грв., а також не врахував інші обставини , що мають значення при вирішенні питання щодо зменшення пені, а саме, кредит боржником не погашався зовсім, що свідчить про неналежне виконання боржником своїх зобов'язань за договором на протязі 15 років.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився. У відповідності з положеннями ч.3 ст.76 ЦПК України апеляційним судом приймалися заходи для вручення судової повістки ОСОБА_1, якого не було виявлено за місцем реєстрації та проживання. Повістка була передана для вручення ОСОБА_1 житлово - експлуатаційній організації КК «Західна», однак, повернулася з відміткою про непроживання останнього за місцем реєстрації.

Враховуючи викладене, а також вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу у відсутність відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Малервейн М.С., яка підтримала доводи скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 серпня 2000 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 068П-00, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 80 000 грв., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 47% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 10 лютого 2001 року. Строк дії договору встановлений з дня його укладення до повного виконання зобов'язань сторонами договору.

У зв'язку з невиконанням кредитних зобов'язань боржником заборгованість, станом на 18 листопада 2015 року, становить 2 233 320,11 грв. та складається з: заборгованості за кредитом - 80 000 грв; заборгованості за процентами за користування кредитом - 479 694,27 грв.; пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань - 1 673 625,84 грв.

Ухвалюючи рішення про зменшення розміру неустойки, суд виходив з того, що її розмір значно перевищує розмір основного боргу - 80 000грв.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями ч.1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом , пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 550,551 цього Кодексу передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень п.п. 2.6, 3.4 договору від 10 серпня 2000 року у разі порушення позичальником строків погашення процентів, з позичальника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вбачається з розрахунків банку, станом на 18 листопада 2015 року, розмір пені становить 1 673 625,84 грв., який нарахований за період з 28 березня 2007 року по 18 листопада 2015 року ( а.с. 3).

Колегія суддів вважає, що суд, ухвалюючи рішення не в повній мірі врахував обставини справи, які мають значення при вирішенні питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з боржника.

Так, 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»( далі Закон), в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання цього Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки наведений Закон пом'якшує цивільну відповідальність особи, він має зворотну дію у часі.

Встановивши що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2; на теперішній час м. Маріуполь, згідно затвердженого переліку, є територією де проводиться антитерористична операція, суд, у порушення норм матеріального права не застосував до спірних правовідносин норми наведеного Закону.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача ОСОБА_1 і звільняють його від обов'язку по оплаті пені на користь ПАТ «КБ Приват Банк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України.

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Тому, колегія суддів вважає, що пеня може бути стягнута з відповідача тільки станом до 14 квітня 2014 року.

Згідно з розрахунком банку, наданим апеляційному суду, за період з 24 листопада 2008 року по 14 квітня 2014 року розмір пені становить 1 112 831,71 грв. ( а.с. 46-64).

При цьому, згідно з ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Частиною 3 ст.267 цього Кодексу передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми ч.3 ст.267 ЦК України поширюються як на загальну, так і на спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосовувати позовну давність. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-25 цс 15.

В матеріалах справи відсутні дані про заяву відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів не може не погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України, суд безпідставно мотивував своє рішення значним перевищенням розміру неустойки у порівнянні з основною сумою заборгованості, не звернувши при цьому уваги на те, що розмір заборгованості за процентами становить 479 694,27 грв., що також відноситься до основної заборгованості і загалом ця сума складає 559 694,27 грв.

На думку колегії суддів, наведені обставини у сукупності свідчать про неспівмірність розміру пені, заявленого банком -1 112 831,71 грв. з основним боргом, який становить 559 694,27 грв., що є підставою для зменшення розміру пені, та стягненню з боржника пені за період з 24 листопада 2008 року по 14 квітня 2014 року в розмірі 559 694,27 грв.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 1 119 388, 50 грв. та складається з заборгованості за кредитом - 80 000 грв., заборгованості за процентами - 479 694,27 грв., пені- 559 694,27 грв.

У зв'язку зі зміною рішення в частині стягнення заборгованості не може залишатися без зміни і рішення в частині стягнення витрат на оплату судового збору.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення ,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позов ПАТ «КБ « Приват Банк» заявлено на 2 233 320 грв. Оплачено судовий збір в розмірі 33 499,80 грв.

Судом задоволено позов на 1 119 388, 50 грв. Тому, витрати на оплату судового збору при подачі позову можуть бути відшкодовані позивачеві в розмірі 16 790,83 грв. ( 33 499,80 х1 119 388,50 : 2 233 320).

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено 36 849,78 грв. З урахуванням принципу пропорційності до розміру задоволених вимог, витрати за подачу апеляційної скарги позивачу повинні бути відшкодовані в розмірі 18 469,91 грв. (36 849,78 грв.х 1 119 388, 50 грв. : 2 233 320). Загальна сума відшкодування судових витрат становить 35 260 грв.( 16 790,83 грв.+ 18 469,91 грв.)

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 березня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований в АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №068П-00 від 10 серпня 2000 року в розмірі 80 000 грв., заборгованість за процентами за користування кредитом - 479 694,27 грв., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором за період з 24 листопада 2008 року по 14 квітня 2014 року - 559 694,27 грв., а всього 1 119 388 (один мільйон сто дев'ятнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 50 коп. та понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 35 260 (тридцять п'ять тисяч двісті шістдесят) гривень 74 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Ігнатоля

Судді А.В. Лоленко

О.М. Пономарьова