ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1307/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та щодо зобов"язання третьої особи зняти відповідачів з реєстраційного обліку, третя особа - "Дарницький паспортний стіл",

Встановив:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом, сплативши судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не вказано номерів засобів зв"язку позивача та відповідача; не вказана автентична назва третьої особи та обгрунтування позовних вимог до неї, при цьому, судовий збір не було сплачено у повному обсязі за кожну позовну вимогу немайнового характеру, а отже судом було встановлено розмір належної його сплати - 487 грн. 20 коп. відповідно до Закону України "Про судовий збір" (із врахуванням раніше сплаченої суми судового збору).

При цьому, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів.

Копія вказаної ухвали була отримана ОСОБА_2 11.01.2016 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі), проте недоліки позову були усунуті лише частково - в заяві ОСОБА_2 з додатками зокрема у виді квитанції про сплату судового збору у сумі 65 грн., яка надійшла до Дарницького районного суду м. Києва 13.01.2016 року.

При цьому, відповідно до п.13 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 17.10.2014 року №10 - якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), проте судовий збір не сплачено за дві вищевказані вимоги немайнового характеру.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, враховуючи також положення ч.5 ст.74 ЦПК України, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та щодо зобов"язання третьої особи зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: