Номер провадження: 22-ц/785/5994/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

28.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у загальному розмірі 387220 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.1995 року у справі за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та виданого на підставі цього судового рішення виконавчого листа, з ОСОБА_3 на її користь стягувались аліменти на утримання їх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 10.04.1995 року і до досягнення дітьми повноліття. Але на протязі багатьох років відповідач, з метою ухилення від сплати аліментів, скривав своє місце проживання, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.12.2001 року у розмірі 457,95 грн., а станом на 16.03.2013 року - у розмірі 16870,30 грн.

Позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач не визнав позов, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що він сплачував аліменти позивачу на утримання дітей, в тому числі після досягнення ними повноліття, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та що він не має можливості сплатити пеню у розмірі 387220 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2016 року позов ОСОБА_2 задоволений, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 387220 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 3872,20 грн.

11.07.2016 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить скасувати рішення, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування районним судом обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, вважав, що розрахунок пені на заборгованість по аліментам, наданий позивачкою, є правильним та відповідає правовим засадам щодо нарахування пені стосовно даних правовідносин.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується частково, оскільки ці висновки зроблені з порушенням норм матеріального права та відповідають усталеній практики Верховного Суду України з цього питання.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції були встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 1995 року та виданого на підставі цього судового рішення Котовським міскрайонним судом Одеської області 17 квітня 1995 року виконавчого листа № 2-308, з відповідача ОСОБА_3 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 (колишнє прізвище «Савченко») ОСОБА_8 на утримання дочок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 10.04.1995 року і до досягнення дочками повноліття.

Станом на час судового розгляду цивільної справи виконавче провадження з примусового виконання згаданого виконавчого листа № 2-308 від 17.04.1995 року не закінчено та знаходиться на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Балтського районного управління юстиції (далі - ВДВС Балтського РУЮ), що підтверджується постановою державного виконавця ВДВС Балтського РУЮ про відновлення виконавчого провадження ВП № 36658278 від 02.05.2015 р. (а.с.50).

Згідно листа начальника ВДВС Балтського РУЮ від 24.07.2015 року за № 3416/03-10/4 та зробленого державним виконавцем Сивун В.М. ВДВС Балтського РУЮ розрахунку від 02.10.2015 року, при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа № 2-308 від 17.04.1995 р., початком виникнення заборгованості ОСОБА_3 по аліментах є 01.12.2001 року, яка станом на цю дату становила 457,95 грн. Станом на 16.03.2013 року, тобто на дату досягнення повноліття молодшою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість ОСОБА_3 по аліментах становить 16870,30 грн. (а.с.41, 51)

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме із таких міркувань виходив Верховний Суд України, надаючи правову оцінку ухваленим судовим рішенням щодо порядку нарахування та стягненню пені по аліментним зобовязанням, у своєї постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15.

Суд першої інстанції на наведені положення норм матеріального права уваги не звернув, рекомендацій Верховного Суду України не урахував та помилково прийняв до уваги, наданий позивачкою розрахунок пені на заборгованість по аліментам, нараховану по кожному щомісячному простроченому або частково сплаченому платежу за весь строк прострочення до дня звернення до суду.

Крім того, районний суд необґрунтовано нарахував пеню на суму заборгованості 16870,30 грн., яка створилась у період з 01.12.2001 року по 16.03.2013 року.

Виходячи із наведеного порядку розрахунку пені, колегія суддів приймає до уваги зроблений позивачкою варіант № 2 розрахунку розміру пені, який базується на заборгованості по аліментам у розмірі 457,95 грн., яка виникла станом на 01.12.2001 року та на заборгованості по щомісячним платежам з грудня 2001 року по 16.03.2013 року, згідно якому розмір пені становить 24024,97 грн.

Ствердження позивачки, що стягненню підлягає також пеня на суму заборгованості у розмірі 16870,30 грн., яка створилась з 01.12.2001 року по 16.03.2013 року, за період з 16.03.2013 року по день звернення до суду, тобто по 28.12.2015 року, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони є помилковими, виходячи із такого.

Позивачкою не враховано, що за вказаний період ( з 01.12.2001 року по 16.03.2013 року) здійснено розрахунок пені по щомісячним несплаченим або частково сплаченим платежам та нарахування пені на загальну заборгованість 16870,30 грн. є подвійним нарахуванням пені, що є порушенням норм матеріального права.

Саме у звязку з наведеними міркуваннями, колегія суддів вважає правильними доводи апеляційної скарги щодо розрахунку суми пені по простроченим щомісячним платежам аліментів зобовязань апелянта.

Одночасно колегія суддів не бере до уваги ствердження апелянта стосовно відсутності його вини у несвоєчасній сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дочок, остільки матеріали справи свідчать про те, що позивач на протязі тривалого часу зверталась із скаргами до державного виконавця та різних державних установ стосовно нерегулярної та неповної сплати аліментів відповідачем, ухилення від сплати аліментів та вимагала порушення кримінальної справи із цього приводу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав державному виконавцю відповідних письмових обґрунтувань нерегулярної або неповної сплати ним аліментів.

Отже, виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні, у звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а сума нарахованої пені підлягає зменшенню до 24024,97 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч. 1 п.4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року - змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 24024 грн. 97 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 240 грн. 24 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

14.12.2016 року м. Одеса