Провадження №4-с/447/3/16
Справа №447/570/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Головатий А. П.

за участю секретаря судового засідання Крочак І.Ю.,

представника заявника ОСОБА_1, заінтересованих осіб: державного виконавця Марутяка О.І., Маркевича Н.Ю., його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову державного виконавця від 15.02.2016 року у виконавчому провадженні №47533516 про закінчення виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

26.02.2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд зі скаргою на постанову державного виконавця від 15.02.2016 року у виконавчому провадженні №47533516 про закінчення виконавчого провадження. Свої вимоги обгрунтовує наступним. Згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2015 року визначено місце проживання ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_5 повернути дитину матері. Дане рішення набрало законної сили 22.04.2015 року. До цього часу рішення не виконано. Постановою від 15.02.2016 року державний виконавець закінчив виконавче провадження, оскільки прийшов до висновку, що ним було вчинено всі дії спрямовані на виконання рішення суду у примусовому порядку, однак, вони виявилися безрезультатними. Однак, рішення суду є обов'язковим до виконання, а державний виконавець наділений широким колом повноважень для виконання рішень суду у примусовому порядку. Таким чином, державний виконавець повинен у межах виконавчого провадження вжити всіх заходів до виконання рішення суду, а не констатувати факт неможливості його виконання.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з'явилася, уповноважила на представництво своїх інтересів ОСОБА_1, представник заявника у судовому засіданні скаргу підтримав, подав заяву про уточнення вимог, відповідно до якої просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо завершення виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 15.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа вжити заходи примусового виконання, які передбачені рішенням суду від 03.02.2015 року.

Державний виконавець Марутяк О.І. проти задоволення скарги заперечив. Пояснив, що ним було вчинено всі дії спрямовані на виконання рішення суду у примусовому порядку, однак, вони виявилися безрезультатними.

Заінтересовані особи - ОСОБА_5 та його представник проти задоволення скарги заперечили, оскільки вважають постанову такою, що відповідає вимогам закону.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, матеріали виконавчого провадження №47533516, надані у судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2015 року суд ухвалив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_3 та зобов'язати батька ОСОБА_5 повернути малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_3

08.05.2015 року на примусове виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2015 року було видано виконавчий лист. На підставі даного виконавчого листа постановою від 14.05.2015 року було відкрито виконавче провадження №47533516.

15.02.2016 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, в обґрунтування якої наведено наступне. В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем вжито заходів, передбачених ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, здійснено перевірку виконання рішення суду та встановлено, що рішення добровільно боржником не виконано, у зв'язку з цим на боржника було накладено штрафи, та 15.06.2015 року скеровано в поліцію подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду. Також, 30.06.2015 року державним виконавцем скеровано подання про примусове проникнення до житла в якому перебуває дитина. За результатами розгляду вищевказаного подання було прийнято ухвалу про надання дозволу на примусове проникнення до житла, яку 29.10.2015 року було скасовано. Крім того, державним виконавцем було скеровано до суду подання про розшук дитини, ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11.08.2015 року дане подання було задоволено, а дитину оголошено у розшук. 24.12.2015 року, 12.01.2016 року та 28.01.2016 року державному виконавцеві надійшли повідомлення про те, що дитина знаходиться за адресою: вул. Миру, 22 в с. Дроговиж Миколаївського району Львівської області. Тому виконати рішення суду за місцем знаходження дитини немає можливості. Оскільки дитина навчається дистанційно, виконати рішення за місцем навчання дитини теж не видається можливим. У задоволенні подання державного виконавця про зміну порядку і способу виконання рішення суду було відмовлено і судом апеляційної інстанції дану ухвалу суду І інстанції залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.75 Закону України Про виконавче провадження якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У ході судового розгляду державним виконавцем не було надано суду достатніх доказів того, що у межах наданих йому повноважень немає можливості організувати виконання рішення суду у примусовому порядку. А отже вимоги заявника про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо завершення виконавчого провадження, визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 15.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження підлягають до задоволення.

Однак, відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд зобов'язує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Оскільки права заявника поновлено шляхом скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - вимога про зобов'язання державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа вжити заходи примусового виконання, які передбачені рішенням суду від 03.02.2015 року - задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, скарга підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.14, 386, 387 ЦПК України, ст.ст. 11, 75 Закону України Про виконавче провадження, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ у Львівській області Марутяка О.І. щодо завершення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №447/482/14-ц, виданого 08.05.2015 року Миколаївським районним судом Львівської області.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ у Львівській області Марутяка О.І. від 15.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №447/482/14-ц, виданого 08.05.2015 року Миколаївським районним судом Львівської області.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Головатий А. П.