______________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/520/80/16
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

16.08.2016 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області,

В С Т А Н О В И В :

15.07.2016 року заявник звернулась до суду з скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області відносно відкриття виконавчого провадження; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 520/12995/13-ц, який був виданий 18.07.2014 року Київським районним судом м. Одеси; зупинити стягнення по виконавчому провадженню до розгляду заяви по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, у звязку з чим суд розглядає скаргу за наявними в справі документами.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/12995/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» були задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № ML-501/140/2008 від 5 червня 2008 року, в розмірі 106421 ( сто шість тисяч чотириста двадцять однин) долар США 09 (девять) центів, що станом на 18 вересня 2013 року становить за курсом НБУ за 1 долар США 7,993 грн. та складає 850623 (вісімсот пятдесят тисяч шістсот двадцять три) гривні 77 (сімдесят сім) копійок, - звернуто стягнення на квартиру загальною площею 55,0 кв.м., в тому числі житловою площею 36,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка в рівних частках належить ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № 01130 від 19 листопада 1996 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № РML-501/140/2008 від 5червня 2008 року) встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, надати Товариству з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна право: отримання дублікатів право установчих документів на предмет іпотеки нерухоме майно трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 55,0 кв.м, у нотаріусів та у будь-яких інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримання витягу з реєстру прав власності на дане нерухоме майно в Комунальному підприємстві Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації прав власності; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна трьох кімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 55,0 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна суму сплаченого судового збору в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) гривню 00 (нуль) копійок.

В іншій частині позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2015 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 20.02.2014 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом вимог закону щодо підсудності, вимог Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також вимог ст.. 264 ч. 1 ЦК України щодо строку позовної давності за вимогами про стягнення пені.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21.01.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2014 року у частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінено, викладено резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції:

«Позов товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення за кредитним договором № ML-501/1402008 від 05.06.2008 року і іпотечним договором PML-501/140/2008, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано у реєстрі за №1214, на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 55,0 м2, житловою площею 36,5 м2, яка у рівних частках належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № 01130 від 19.11.1996 року, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району згідно розпорядження №1130 від 19.11.1996 року і зареєстрованого 27.01.1997 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації у книзі 208 пр.на стор.105, реєстровий №794, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах із визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом / на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій, але не нижче 583 116 гривень у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-501/140/2008 від 05.06.2008 року, яка станом на 18.09.2013 року становить 106 421,09 доларів США еквівалент 850 623 гривень /по курсу НБУ за 1 доларі США - 7,993 гривень /, з яких 82 022,16 доларів США заборгованість по кредиту; 15 002,71 доларів США заборгованість по відсоткам; 9 396,22 доларів США пеня за період з 16.12.2011 року по 29.11.2012 року.

Надати товариству з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна право: отримувати дублікати правовстановлюючих документів на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 у нотаріусів або в інших органах державної влади, органів місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати витяг з реєстру прав власності на спірну квартиру; отримувати довідки та документи, необхідні для укладення і нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири».

Звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 посилається на п. 4 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже зважаючи на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.01.2016 року було змінено, а не скасовано заочне рішення Київського суду м. Одеси від 20 лютого 2014 року та його зміст фактично не змінився, посилання на вищевказану норму закону, як на підставу закінчення виконавчого провадження, на думку суду, є безпідставним.

При винесенні ухвали суд бере до уваги, що рішення суду не виконано і по суті не втратило своєї законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду».

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

На підставі ст.3 Закону «Про виконавче провадження» виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, видані судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, у випадках, передбачених законом, судові накази, виконавчі написи нотаріусів, посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі рішень цих комісій, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування будівлями та майном, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, рішення інших органів державної виконавчої влади, у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пред'явлення виконавчого документа до виконання - це невід'ємне право кожного стягувача. Документ пред'являється на виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувану

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Отже суд не погоджується з доводами скарги щодо того, що державним виконавцем в порушення вимог чинного законодавства відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Крім того, слід враховувати той факт, що скаржником не надано суду оскаржуваної постанови, а за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснено в п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даних норм закону, заявником не надано суду доказів того, що дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, є необґрунтованою та безпідставною, направлена на затягування виконання судового рішення, а від так задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 49, 53, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.