Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/647/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 30 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову вказував, що 13 лютого 2016 року о 07 год. 30 хв. на перехресті вулиць Менделєєва та Небесної Сотні в смт. Романів Житомирської області ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1, грубо порушив вимоги пунктів 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ-2402 під його керуванням. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль було пошкоджено. Постановою апеляційного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків передбачених ст.38 КУпАП. Окрім заподіяння матеріальної шкоди йому було заподіяно і моральну шкоду. Зокрема, він довгий час не міг використовувати власний автомобіль в своїх інтересах та інтересах сімї, у звязку з чим виникали сімейні негаразди. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 45 грн. 93 коп. судового збору, 45 грн. 83 коп. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справі, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 13 лютого 2016 року на перехресті вулиць Менделєєва та Небесної Сотні в смт. Романів Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ГАЗ-2402" під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Hyundai Tucson" під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував позивач було пошкоджено.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Цією ж постановою встановлено, що зіткнення автомобілів сталося саме внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2, котрий проігнорував вимоги п.п.10.1, 16.11 ПДР України не уступив дорогу та не пропустив автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1, який, незважаючи на вжиті заходи, не зміг уникнути зіткнення.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України та роз'яснень викладених в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Крім того, відповідно до висновку експертного дослідження №2 від 26.02.2016 року невідповідність дій водія автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 вимогам п.10.1, 16,11 ПДР України створили небезпечну дорожню обстановку для водія автомобіля ГАЗ-2402, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1, дії якого в свою чергу не відповідали вимогам п.12.4 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв'язку із виникненням наведеної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач не надав суду першої інстанції доказів на спростування вказаних документів.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив відповідачу його права та обов'язки. Зокрема, його право надати докази на підтвердження своїх заперечень щодо часткової його вини у скоєнні ДПТ, шляхом проведення відповідної експертизи. При цьому, останній був попереджений про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Однак відповідач, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надав ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, будь-яких клопотань з цього приводу не заявив.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями відповідача була завдана моральна шкода, між якою і діями відповідача є причинний зв'язок, та доведена його вина в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4).

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи, що відповідач, здійснив, внаслідок порушення правил дорожнього руху, наїзд на автомобіль позивача, не здійснив дій спрямованих на усунення наслідків ДТП, з урахуванням характеру і тривалості моральних страждань, істотність вимушених змін в житті позивача, обставини справи, характер моральних страждань і наслідків, що наступили, а також з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді