Справа № 649/267/16-ц
Провадження № 2/649/135/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Соловйов В.В.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України, мотивуючи його тим, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею, але на даний час вона має намір разом з дітьми виїхати на проживання на невизначений термін до Німеччини, але відповідач відмовляється надати їй нотаріально засвідчену згоду на перетин дітьми державних кордонів. Позивач просить суд; надати їй дозвіл на виїзд її дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон, саме до Німеччини у супроводі матері без дозволу (згоди) батька; надати їй одноособово право приймати рішення стосовно її дітей без нотаріально посвідченого дозволу (згоди) батька, а також надати дозвіл одноособово піклуватися про її дітей. Будь - яких інших позовних вимог позивачем заявлено не було.

У судове засідання позивач не з"явилася, але 02.06.2016 року на адресу суду надійшов лист у якому ОСОБА_2О зазначила, що вже отримала у відповідача ОСОБА_3 нотаріально завірений дозвіл (згоду), а тому розглядати справу з даного приводу надалі не має необхідності. Також позивач зазначила, що у позові нею ставилася позовна вимога про визначення місця проживання її дітей і вона наполягає на її задоволенні. Справу просить суд розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з"явився, але 02.06.2016 року від нього надійшла заява у якій він зазначив, що проти позову не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками: П»ятигорець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце народження Україна, Херсонська область Великолепетиський район, с. Рубанівка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ №208386 від 29.03.2016 року; та П»ятигорець ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження Україна, Херсонська область Великолепетиський район, с. Рубанівка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ №039957 від 13.09.2007 року.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як вбачається з листа П»ятигорець С.О., який надійшов на адресу суду 02.06.2016 року позивач вже отримала у відповідача ОСОБА_3 нотаріально завірений дозвіл (згоду), а тому розглядати справу з даного приводу надалі не має необхідності.

Позивач у вище вказаному листі зазначила, що у позові нею також ставилася позовна вимога про визначення місця проживання її дітей і вона наполягає на її задоволенні.

Суд звертає увагу позивача ОСОБА_2 на той факт, що під час виготовлення тексту позову та формулювання змісту позовних вимог нею не ставилася позовна вимога про визначення місця проживання її дітей, а тому суд вважає необхідним роз"яснити позивачу, що з вимогою про визначення місця проживання дітей позивач має право звернутися до суду у порядку позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для винесення рішення про надання позивачу додаткового дозволу на виїзд її дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон, саме до Німеччини у супроводі матері без дозволу (згоди) батька; надання їй одноособово права приймати рішення стосовно її дітей без нотаріально посвідченого дозволу (згоди) батька, а також надання дозволу одноособово піклуватися про її дітей, так як позивачем вже отримано нотаріально посвідчений дозвіл (згоду) батька дітей П»ятигорець Д.О., а тому у задоволенні позову П»ятигорець С.О. необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за межі України відмовити у повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА

Суддя В.В. Соловйов

Секретар с/з ОСОБА_1