Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 1989 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Подружні відносини фактично припинені з лютого

2014 року. Неповнолітніх дітей не мають. У зв'язку з втратою почуття довіри, взаєморозуміння один до одного примирення не можливо.

Зазначала, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства у 1997 року за спільні кошти ними було придбано автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_5 Крім того, 26 вересня 2001 року за спільні кошти подружжя було набуто квартиру АДРЕСА_2.

Вважала, що наведене майно є спільно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 серпня 1996 року, виданого акціонерним товариством «Дніпропрес», ОСОБА_7 та члени її сім'ї: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 отримали у власність шляхом приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею

54,6 кв. м. Вважала, що 1/3 частина вказаної квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8 липня 2005 року ОСОБА_5 отримав у спадок 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач вказувала, що у 2007 році нею за власні кошти у сумі

100 00 грн було проведено ремонт квартири АДРЕСА_1.

Оскільки згоди щодо поділу майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає, ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 23 грудня 1989 року відділом РАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1760, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, розірвано.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме: виділено у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 в житловому будинку А-5, у м. Дніпропетровську, загальною

площею 53,6 кв. м; виділено у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 54,6 кв. м; виділено у власність ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визнання квартир об'єктом спільного майна подружжя скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу та поділу автомобіля не було оскаржено в апеляційному порядку, тому не переглядалось в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову про поділ спірного майна, апеляційний суд вірно застосував положення ст. 24 КпПС України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України прийшов до правильного висновку, що оскільки квартира

АДРЕСА_2 була передана в дар ОСОБА_5, тому є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Договір дарування, в том числі з підстав удаваності, позивачем, у встановленому законом порядку не оспорювався.

Висновок апеляційного суду про те, що квартира АДРЕСА_1 не є об'єктом спільного сумісного майна подружжя відповідає вимогам ст. 57 СК України та ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки 2/3 частини належать відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, решта 1/ 3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації. З вимогами про присудження грошової компенсації за проведення ремонтних робіт позивач не зверталась.

Доводи касаційної скарги на висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська