Справа № 456/3294/15-ц
Провадження № 2/456/196/2016
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Пака В. М. ,

при секретарі Дяк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах трьох неповнолітніх дітей до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про усунення перешкод у користуванні житлом та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 в інтересах трьох неповнолітніх дітей до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання втрати права на житло в інтересах трьох дітей суд

Встановив:

31.07.2015 року в суд надійшла первинна позовна заява позивачки ОСОБА_1 в інтересах трьох неповнолітніх дітей, яка просить зобовязати відповідачів не чинити перешкоди їй, її дітям та чоловіку у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою №5 у будинку № 7 по вул. Обаля в м. Стрию Львівської області та надати комплект ключів для вільного користування цим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона - ОСОБА_1 є молодшою сестрою відповідачки ОСОБА_3Т, донькою відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, наймачем якої є ОСОБА_3 Дана квартира перебуває у комунальній власності Стрийської міської ради, є однокімнатною, жилою площею 22,5 кв.м. Разом з позивачкою у зазначеній квартирі зареєстровані її малолітні діти - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ЇЇ мати ОСОБА_2 неприязно ставиться до її чоловіка ОСОБА_4, з яким вона одружилася 01.06.2010 року, а також до неї. Вона систематично створює конфліктні ситуації, в ході яких погрожує та ображає їх. Зокрема, 27.09.2013 року в квартирі по вул. Обаля 5/7 в м. Стрию, в якій вони проживали разом, з дня їхнього шлюбу, її мати вчинила сварку, ображала їх нецензурною лайкою, здійснювала моральний та психологічний тиск.

Через неприязні відносини зі сторони її матері до неї та її чоловіка, її сім'я вимушена була у жовтні 2013 року покинути дану квартиру.

10.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до неї і її дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з квартири. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2014 року, відмовлено ОСОБА_2С у задоволенні позовних вимог про виселення з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення, осіб ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зобовязавши їх звільнити зазначене приміщення від свого майна (речей) та заборонивши їм користуватися цим приміщенням.а.с.9.

Відповідачі чинять перешкоди їй та її сімї у користуванні квартирою, а саме відмовили їй надати комплект ключів для вільного користування цим приміщенням, а згодом взагалі змінили замки на дверях, тим самим унеможливили користування ними житловим приміщенням. За таких обставин вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав і охоронюваних законом інтересів її сім'ї. В даний час вона не працює, оскільки доглядає трьох малолітніх дітей.

02.12.2015 року ОСОБА_3, подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_4, та трьох неповнолітніх дітей про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою по вул. Обаля 5/7 м. Стрия, зобов'язаня ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 утриматись від користування квартирою по вул. Обаля 5/7 м. Стрия.

В обгрунтуваня своїх позовних вимог покликається на те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі від народження. ЇЇ чоловік ОСОБА_4, вселився до цієї квартири після одруження 01.06.2010 року з ОСОБА_1 Наймач ОСОБА_2 та проживаючі на правах члена сім'ї наймача ОСОБА_3 і Пастернак Н.Т. не давали письмової згоди на вселення в займане ними жиле приміщення Пастернак Ю.В. (чоловіка позивачки ОСОБА_1Т.). ОСОБА_3 заперечувала його вселенню. Позивач за зустрічним позовом вважає, що Пастернак Ю.В. у квартиру по вул.Обаля,7/5 м. Стрий вселився на умовах тимчасового мешканця (тимчасового жильця). Окрім того, у квартирі по вул. Обаля, 7/5 відповідачі за зустрічним позовом не проживали з жовтня 2013 р. до грудня 2015 р., а тому є такими, що втратили право користування квартирою по вул. Обаля 5/7 м. Стрия.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали та пояснили, що відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні квартирою по вул. Обаля, 5/7 м. Стрия. Мама позивачки неприязно ставиться до її чоловіка ОСОБА_4, з яким вона одружилася у 2006 році та від спільного проживання з ним народилося двоє дітей. Також вона має дитину від першого шлюбу. ЇЇ мама створювала конфліктні ситуації, через що притягувалася до адміністративної відповідальності. Також через неправомірну поведінку матері та сестри вона разом з чоловіком та трьома неповнолітніми дітьми вимушена була покинути вказану квартиру та вже з 2013 року винаймають інше житло.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_9 будучи тричі належним чином повідомлені про час та місце слухання справи на 02.12.2015 року, 26.01.2016 року та 10.02.2016 року в судові засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, що суд розцінює як неявка без поважних причин, а тому згідно вимог ст. 169 ч. 4 ЦПК України суд має право у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання без поважних причин прийняти заочне рішення по справі на підставі наявних по справі доказів.

Відповідачка за первісним позовом, а позивачка за зустрічним позовом та ОСОБА_3 в судові засідання жодного разу не зявилася, однак у своїй зустрічній позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів орган опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи.

Дослідженими доказами по справі доведено, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення, а зустрічний позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка, за первинним позовом, ОСОБА_1 з часу народження постійно була зареєстрована та проживала у ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою про склад сімї та прописку № 3146 від 20.07.2015 року, а також копією домової книги виданою ОСОБА_1 А.с.4. ЇЇ чоловік ОСОБА_4, вселився до цієї квартири після одруження 01.06.2010 року з ОСОБА_1 У спірній квартирі по вул. Обаля 5/7 м. Стрия зареєстровані та проживають 9-ть чоловік в тому числі 6-ть чоловік неповнолітні діти. А.с. 4.

Також встановлено, що між позивачкою та її матірю склались неприязні відносини, що встановлено Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 29.07.2014 року. А.с. 7-9, а також підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування від 04.10.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зверталася у Стрийським МВ ГУ МВС України із заявою з приводу того, що її мати та сестра ОСОБА_3 били її руками та колінами, чим спричинили їй тілесні ушкодження. Постановою Стрийського міськрайонного суду від 25.10.2013 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчинені правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП. А.с. 5.

Згідно ст. 3 ч. 2 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Ч. 2 ст. 64 ЖК України передбачає, що до членів сім'ї наймача належать (чоловік)дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом.

Як вбачається зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» де зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 18 вказаного Закону закріплено право дитини на житло, вказано, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 16 Конвенції, зазначено, що кожна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте та сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Ст.27 Конвенції закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідних для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони, та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

При цьому, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

В суді не було встановлено, що у відповідачів, окрім спірного помешкання, іншого житла не має. При цьому суд вимушений враховувати інтереси малолітніх дітей, не дивлячись на невелику житлову спірну площу .

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі за первісним позовом змінили замки від вхідних дверей у спірній квартирі, внаслідок чого позивачі не мають доступу у спірне житлове приміщення.

Крім того, матеріалами справи вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу спільного користування житловим приміщенням, що спільне користування квартирою є неможливим і небажаним саме для відповідачів.

Отже, твердження позивачів про те, що вони не мають змоги проживати у квартирі через перешкоди, які чинять їм позивачі, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Положеннями ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності враховуючи той факт, що позивачі не втратили своє право користування спірним житловим приміщенням - по вул. Обаля, 7/5 в м. Стрий Львівської області і те, що під час судового розгляду було доведено, що позивачі позбавлені можливості проживати у спірній квартирі, що зумовлено наявністю перешкод зі сторони відповідачів, суд вважає, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах трьох неповнолітніх дітей до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про усунення перешкод у користуванні житлом підлягають до задоволення.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, до ОСОБА_1 ОСОБА_4, та трьох неповнолітніх дітей про визнання такими, що втратили право користування квартирою по вул. Обаля 5/7 м. Стрия, зобов'язання ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 утриматись від користування квартирою по вул. Обаля 5/7 м. Стрия то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Позивачі за зустрічним позовом вважають, що Пастернак Ю.В. у квартиру по вул.Обаля,7/5 м. Стрий вселився на умовах тимчасового мешканця (тимчасового жильця). Окрім того, у квартирі по вул. Обаля, 7/5 відповідачі за зустрічним позовом не проживали з жовтня 2013 р. до грудня 2015 р., а тому є такими, що втратили право користування квартирою по вул. Обаля 5/7 м. Стрия.

Що стосується твердження позивачів відносно вселення ОСОБА_4В у квартиру по вул.Обаля,7/5 м. Стрий на умовах тимчасового мешканця (тимчасового жильця).

Відповідно до ч.1.ст.98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Проаналізувавши у сукупності вищенаведені норми житлового законодавства суд приходить до переконання, що твердження позивачів не знайшли свого документального підтвердження, а тому до даних правовідносин не може бути застосована норма ст.98 ЖК України.

Що стосується позовних вимог позивачів відносно втрати права на проживання в результаті відсутності мешканців понад шість місяців також не заслуговує на увагу, не знайшло свого підтвердження у суді.

Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військово службовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Не проживання у житловому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.. 72 ЖК України , 405 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 Конвенції, є виправданим. Таке втручання має бути передбачено законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної та громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно з роз'ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 (із змінами) « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судом Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпний перелік таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим вказане питання вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає у жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 разом з чоловіком та дітьми, у жовтня 2013 р. н. покинула квартиру АДРЕСА_2 внаслідок неправомірної поведінки її матері. У квартирі залишилися їх особисті речі, меблі.

Судовим слуханням даної справи було встановлено, що ОСОБА_1 інтересу до спірної квартири з метою користування та проживання в ній не втрачала. При цьому суд вимушений врахувати інтереси її трьох неповнолітніх дітей, які значаться тут прописаними, що іншого житла у них не має, тобто іншим житлом не забезпечені.

ОСОБА_1 не втратила права користування спірним житлом, оскільки мама та її сестра їй чинили перешкоди в користуванні спірною житловою квартирою, що привело до вимушеного фактичного виселення, а через короткий час повернувшись до власного жиитла, виявила, що замки були поміняні, ключа їй надано не було, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог про втрату права слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60,169 ч. 4, 209 ч. 3, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 8, 47, 55, 68, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 9, 64, 71, 72, 191 Житлового кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України, суд

Вирішив:

Первинні позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_7 не чинити перешкоди позивачці ОСОБА_1 та її трьом неповнолітнім дітям, які значаться тут прописаними, а саме ОСОБА_5,2006 р.н, ОСОБА_6, 2011 р.н та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою № 5 вул. Обаля,7 м. Стрия Львівської області та зобовязати їзх надати комплект ключів від спірного житла для вільного користування цим приміщенням.

В задоволенні зустрічих позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та її трьох неповнолітніх дітей про визнання такими, що втратили право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_9 відмовити за недоведення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 551,20 грн. судового збору не сплаченого нею при подачі зустрічної позовної заяви.а.с.23-25.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його оголошення шляхом подачі апеляції Стрийському суду, а відсутній стороні в той же термін з часу отримання копії даного заочного рішення шляхом подачі заяви Стрийському суду про його перегляд в порядку, передбаченому ст. 226 ЦПК України

Головуючий-суддя ОСОБА_10