АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Грегуль О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Усика Г.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач та відповідач з 21.07.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сторони є громадянами Республіки Білорусь, мають посвідки на постійне проживання на території України та зареєстровані у АДРЕСА_1. Зазначена квартира на праві власності належить відповідачу - ОСОБА_1 Між тим, відповідач з травня 2014 року чинить позивачеві перешкоди у користуванні квартирою, у зв'язку з чим ОСОБА_2, як член сім'ї власника, звернувся до суду з позовом про вселення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначала, що суд першої інстанції помилково визначив статус позивача, як наймача квартири, оскільки між сторонами не було укладено відповідного договору. Вказувала, що в грудні 2015 року шлюб між апелянтом та позивачем розірвано, а тому, останній не є членом сім'ї власника квартири та, відповідно, не має правових підстав для вселення до квартири.

Крім того, апелянт посилалася на порушення судом норм процесуального права, а саме щодо пропуску судом стадії судових дебатів, а також в частині не залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою в судове засідання належно повідомленого про розгляд справи позивача.

Відповідач та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених в ній.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право користуватися спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2012 року.

Також встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2012 року.

Рішенням Совєтського району м. Гомеля Республіки Білорусь від 28.12.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами Республіки Білорусь, мають посвідки на постійне проживання на території України та зареєстровані за адресою: м. АДРЕСА_1. При цьому, позивач зареєстрований у вказаній квартирі як член сім'ї (чоловік) власника.

Відповідно до ч.1, ч.ч. 3-4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки позивач на момент його реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 тобто, був членом сім'ї власника квартири, факт розірвання шлюбу між сторонами у грудні 2015 року не позбавляє ОСОБА_2 права користування спірним приміщенням.

При цьому, право позивача на користування зазначеною квартирою є похідним від права власності відповідача на спірну квартиру.

Встановлено, що ОСОБА_2 не визнаний в установленому законом порядку таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про позбавлення права користування жилим приміщенням відмовлено.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог про вселення позивача у зазначену квартиру, враховуючи безумовне право останнього користуватися указаним нерухомим майном та наявні перешкоди у реалізації ОСОБА_2 відповідного права, про що свідчать звернення до правоохоронних органів, наявні у матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині відсутності правових підстав для вселення позивача в указану квартиру підлягають відхиленню.

Незважаючи на помилкове визначення судом першої інстанції правового статусу позивача, як наймача спірного жилого приміщення, суд дійшов правильного висновку по суті спору шляхом задоволення позовних вимог про вселення, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає за доцільне змінювати або скасовувати оскаржуване рішення суду з наведених вище підстав.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до порушення судом норм процесуального права.

Разом з тим, відповідні доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, з журналу судового засідання від 26.10.2016 року вбачається, що судом дотримано усі необхідні стадії судового процесу, зокрема, стадію судових дебатів.

Також, відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України, лише у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту повторної неявки в судове засідання належно повідомленого про розгляд справи позивача. Так, зокрема, позивач не був належним чином повідомленим про розгляд справи на 26.07.2016 року.

Крім того, в силу ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції ухвалено по суті правильне судове рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: