Справа № 694/900/16-ц
провадження 2/694/470/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

28.12.2016 року м. Звенигородка Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі:головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавці А.С.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Звенигородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Звенигородського районного суд Черкаської області від 03 лютого 2003 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнено аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини. Рішення вступило в законну силу. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого 12 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження. Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від сплати аліментів, матеріальної допомоги добровільно не надає. Загальна сума заборгованості за прострочення сплати аліментів становить 20 633,02 грн., яку позивачка просить стягнути з ОСОБА_2, а також понесені нею судові витрати та стягнути судовий збір в прибуток держави. В судовому засіданні позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за несплату аліментів в сумі 5 468.07 грн. за період з вересня місяця 2008 року по 01 червня 2016 року. Стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 5051.21 грн., які складаються з надання правової допомоги 4500 грн. та сплати судового збору 551.21 грн.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася, причину своєї неявки не повідомила, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримав зменшенні позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 5 468.07 грн. неустойку за несплату аліментів, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 5051.21 грн., які складаються з надання правової допомоги 4500 грн. та сплати судового збору 551.21 грн..

Натомість відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що виконавчий лист було пред'явлено до виконання, стверджує, що заборгованість сталась не по його вині.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 надав суду довідку № 19972 від 27.12.2016 року видану Звенигородським міськрайонним відділом ДВС з розпорядженням державного виконавця, з посиланням на яку просить в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у відповідності до 196 Сімейного кодексу України, згідно якої відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Від представника третьої особи Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Крикуна С.А., через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду, заперечень по суті позовних вимог не має.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 18 грудня 1999 року Стецівською сільською радою Звенигородського району, батьками малолітнього ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з рішенням Звенигородського районного суд Черкаської області від 03 лютого 2003 року з ОСОБА_2 було стягнено аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітків та доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини. Рішення вступило в законну силу.

За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби (а.с.35).

Згідно довідки-розрахунку Звенигородського відділу ДВС від 12 грудня 2016 року, за виконавчим листом №2-128, виданим 03 лютого 2003 року Звенигородським районним судом Черкаської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, станом на 01 червня 2016 року сума заборгованості по аліментах становить 17333 грн. 02 коп. заборгованості 3300 грн., які не були здані до ДВС раніше та не враховані при проведенні розрахунку заборгованості 06.06.2016 року

Також, довідка видана СФГ «Стецівські» № 91 від 24.09.2016 р. вказує на те, що з ОСОБА_2 було утримано аліменти, а саме: з паїв на суму 12040 грн. та з заробітної плати на суму 34960 грн. (а.с.22).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обов»язок відповідача ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на користь позивача ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини визначено судовим рішенням, примусове виконання такого судового рішення покладено на органи Державної виконавчої служби, в обов»язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання.

Невиконання судового рішення повно та своєчасно не може тягнути за собою наслідків повторного стягнення суми як заборгованості по аліментам в судовому порядку, а повинно здійснюватися органами державної виконавчої служби шляхом вжиття заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок стягнення аліментів передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», яка зокрема передбачає, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Частиною 10 зазначеної статті також передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Наявність у боржника заборгованості по аліментах зумовлює його обов»язок таку заборгованість погасити.

Відповідно до статті 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Виконавчий лист видається особі на підставі її власної заяви. Таким чином лише одержувач аліментів або його представник вправі пред'явити отриманий виконавчий документ до виконання у відділ Державної виконавчої служби. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа про примусове виконання рішення за заявою стягувача або його представника. Таким чином, для відкриття виконавчого провадження необхідні дві складові: виконавчий документ, який відповідає вимогам закону, пред'явлений за належною територіальністю і відповідна заява стягувача на підставі виконавчого документа.

Відповідно до листа № 1317 від 18.08.2005 року виданого Звенигородським центром зайнятості, вбачається, що виконавчий лист на ім'я ОСОБА_2 направлено до Звенигородського міськрайонного відділу ДВС у зв'язку з працевлаштуванням за направленням Звенигородського центру зайнятості. ОСОБА_2 перебував на обліку як безробітній з 17.11.2004 р. по 14.07.2005 р. Утримання аліментів з допомоги по безробіттю тривала з 01.01.2005 р. по 14.07.2005 р. включно, згідно розпорядження № 2-128 з виконавчої служби від 18.01.2005 р. (а.с.31).

З чого вбачається, що виконавчий документ був пред'явлений до виконання та повинні здійснюватись відповідні відрахування з доходів позивача, частина коштів в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_4

Суд має встановити причину невиконання виконавчого листа, який пред'явлений до виконання, а також з'ясувати, чи дійсно в результаті цього утворилась заборгованість. Якщо виконавчий документ пред'явлено до виконання та знаходиться у відповідному відділі ДВС, але без поважних причин не виконується, суд може повністю звільнити платника від сплати заборгованості.

Згідно з приєднаною за ухвалою суду, довідки № 19972 від 27.12.2016 року виданої Звенигородським міськрайонним відділом ДВС з розпорядженням державному виконавцю Євтушенко А.В. - 31.03.2003 р. за вих. №900 до бухгалтерії ПСП «Колос» с. Стецівка Звенигородського району відділом ДВС Звенигородського районного управління юстиції направлялося Розпорядження державного виконавця про проведення відрахувань із заробітку гр. ОСОБА_2, що було видане на підставі виконавчого листа № 2-128 від 03.02.2003 року виданого Звенигородським районним судом про стягнення з гр. ОСОБА_2 аліментів на користь гр. ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 23.01.2003 року і до повноліття дитини. У Розпорядженні державного виконавця зазначено: «пропонується з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків проводити утримання в розмірі 1/4 частини починаючи з 23.01.2003 року і до повноліття дитини. Стягнуті кошти слід надсилати ОСОБА_4 за адресою: с. Чичиркозівка Звенигородського району». В додатку зазначається фотокопія Розпорядження державного виконавця від 31.03.2003 року на 1-му арк.

З довідки № 82 від жовтня 2005 року виданої ПП «Колос» с. Стецівка Звенигородського району, вбачається, що аліменти на користь ОСОБА_4 утримано в розмірі 25% за липень, серпень, вересень 2005 р. з 15.07.2005р. по 17.10.2005р. (а.с.37).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам станом на час розгляду позову становить 00 грн. 00 коп.

У відповідності до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 Сімейного кодексу України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що оскільки вина ОСОБА_2 у прострочені сплати аліментів відсутня, більш того виконавчий лист №2-128, виданий 03 лютого 2003 року Звенигородським районним судом Черкаської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно знаходився на виконанні в Звенигородському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в період з 01.09.2008р. по 01.06.2016 року, що підтверджується довідкою № 19972 від 27.12.2016 року виданою Звенигородським міськрайонним відділом ДВС з фотокопією Розпорядження державного виконавця від 31.03.2003 р., а тому на відповідача не може бути покладений обов'язок щодо сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_2 немає.

Повторно сума стягнутих аліментів стягнута бути не може.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін цивільного процесу на наступне. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби.

При цьому, сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дитини, щодо спільної участі у вихованні спільної дитини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам слід відмовити за безпідставністю.

У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 194, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Звенигородського

районного суду Т.В. Гончаренко