Ухвала

іменем україни

14 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка працівників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на рішення апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з наказом начальника порту від 29 листопада 2011 року № 170/о вона працювала у Державному підприємстві «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт») тальманом першого терміналу. 26 січня 2015 року відповідачем було видано накази № № 33, 46/о про переміщення працівників підприємства у зв'язку зі скороченням робочих місць та посад у структурних підрозділах порту. 30 квітня 2015 року на підставі наказу від 27 квітня 2015 року № 239/о-5 вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Позивач ОСОБА_6 вважала своє звільнення незаконним, а тому просила визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку вона займала, незаконним та скасувати; визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/о про її переміщення незаконним та скасувати; визнати наказ виконуючого обов'язки директора підприємства від 27 квітня 2015 року № 239/0-5 про припинення трудового договору та її звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати; поновити її на посаді тальмана першого терміналу ДП «Іллічівський морський торговельний порт»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 3 лютого 2015 року по час ухвалення рішення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення. Позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано накази директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № № 33, 46/о незаконними та скасовано. Визнано наказ виконуючого обов'язки директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 27 квітня 2015 року № 239/0-5 незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_6 на посаді тальмана першого терміналу ДП «Іллічівський морський торговельний порт». Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 3 лютого 2015 року по 26 травня 2016 року у сумі 57 790 грн 13 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ДП «Іллічівський морський торговельний порт» просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції правильно виходив із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що згідно з наказом начальника порту від 29 листопада 2011 року № 170/о ОСОБА_6 була прийнята з 1 грудня 2011 року на роботу у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаду тальмана першого терміналу. У своїй роботі вона керувалася посадовою інструкцією тальмана терміналу, затвердженою наказом від 23 грудня 2013 року № 638.

Згідно з наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 23 січня 2015 року № 28 у зв'язку з укладенням 22 січня 2015 року договору № 7 оренди державного нерухомого майна ДП «Іллічівський морський торговельний порт», яке знаходиться на балансі третього терміналу, з ТОВ «Трансгрейтермінал», ліквідовано з 23 квітня 2015 року структурний підрозділ «третій термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис. Пункт 3.1 указаного наказу передбачає звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» працівників, зазначених у листах-клопотаннях щодо звільнення за переведенням до вказаного підприємства, за їхніми заявами відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 3.2 цього наказу передбачено вивільнення працівників, які відмовилися від звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал», робочі місця та посади яких ліквідуються цим наказом на підставі ст. 49-2 КЗпП України, Закону України «Про зайнятість населення».

Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 33 у зв'язку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства згідно із Законом України «Про морські порти України» та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «Іллічівський морський торговельний порт», а також у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що пов'язані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «третій термінал» були виключені зі штатних розписів структурних підрозділів робочі місця та посади за переліком, викладеним в наказі, в тому числі посади тальман першого терміналу, відповідно до п. 2 цього наказу було здійснено переміщення з 26 січня 2015 року працівників у структурний підрозділ «третій термінал».

Відповідно до наказу від 26 січня 2015 року № 46-о ОСОБА_6 було переміщено постійно з 2 лютого 2015 року тальманом третього терміналу з оплатою згідно зі штатним розписом з режимом - багатозмінним, цілодобовим на підставі ст. 32 КЗпП України.

27 лютого 2015 року позивач була ознайомлена з попередженням про наступне вивільнення, відповідно до якого її повідомили про ліквідацію з 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «третій термінал» і її робочого місця та запропонували звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» на посаду (робоче місце) тальмана на умовах угоди про співробітництво від 22 серпня 2014 року, або прибиральника робочих приміщень у зв'язку з відсутністю у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» вакантних робочих місць та посад, які відповідали б професії та кваліфікації позивача, а також роз'яснили можливість звільнення за п. 1 ст. 40, п. 1 ст. 36, ст. 38 КЗпП України.

У довідці від 10 лютого 2016 року № 42/11.2-10, складеній начальником служби управління персоналом ДП «Іллічівський морський торговельний порт», зазначено, що ОСОБА_6 відмовилася від прийняття пропозиції щодо її переведення до ТОВ «Трансгрейтермінал».

Наказом від 27 квітня 2015 року № 239/0-5 ОСОБА_6 була звільнена з посади тальмана третього терміналу у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (п. 1 ст. 40 КЗпП України) з 30 квітня 2015 року на підставі наказу від 23 січня 2015 року № 28 та попередження від 20 лютого 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції вважав звільнення позивача незаконним, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 була членом виборного органу - Незалежної профспілки працівників порту - і для її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Протоколом засідання президії Незалежної профспілки працівників порту від 21 жовтня 2015 року відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 248, т. 1). В обґрунтуванні відмови зазначено порушення трудових прав членів Незалежної профспілки та самої профспілки, а також встановлених ст. ст. 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України процедур.

Протоколом засідання президії Незалежної профспілки працівників ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 27 січня 2016 року № 2 відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України з обґрунтуванням відмови, аналогічно викладеним 21 жовтня 2015 року (а. с. 14-16, т. 2).

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачем було видано наказ про звільнення ОСОБА_6 з роботи незаконно, без попередньої згоди первинної профспілкової організації складських працівників Незалежної профспілки працівників порту, членом якої була позивач.

Крім того, апеляційний суд встановив, що незаконність звільнення позивача полягає в тому, що відповідач при переміщенні тальмана ОСОБА_6 з першого терміналу в третій термінал вийшов за межі умов трудового договору, змінюючи найменування посади, провів її переведення без її згоди, зі скороченням постійного робочого місця та посади, які вона займала на першому терміналі.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання незаконними та скасування наказів від 26 січня 2015 року № № 33, 46/о, від 27 квітня 2015 року № 239/0-5, поновлення ОСОБА_6 на раніше займаній посаді тальмана першого терміналу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: