Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернігівського обласного центру зайнятості, треті особи: ОСОБА_5, Семенівський районний центр зайнятості, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою позовом ОСОБА_4 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ директора Чернігівського обласного центру зайнятості № 52-к від 24 лютого 2016 року «Про звільнення працівників Семенівського районного центру зайнятості» в частині його звільнення 29 лютого 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу надання соціальних послуг Семенівського районного центру зайнятості Чернігівської області; стягнути з Чернігівського обласного центру зайнятості на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням фактично виплачених сум як допомоги по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він працював у Семенівському центрі зайнятості Чернігівської області з 14 травня 2007 року, з 02 березня 2015 року обіймав посаду фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу надання соціальних послуг. 29 лютого 2016 року згідно наказу директора Чернігівського обласного центру зайнятості № 52-к від 24 лютого 2016 року його було звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, роботодавець не надавав до первинної профспілкової організації Семенівського районного центру зайнятості будь-якого економічного обґрунтування змін в штатному розписі. Під час проведення 23 листопада 2015 року загальних зборів профспілкової організації працівників Семенівського районного центру зайнятості Чернігівської області обговорювалось лише скорочення категорій посад фахівців відділу надання соціальних послуг. Питання скорочення інших посад на зборах не обговорювалося. Рішення загальних зборів профспілкової організації працівників Семенівського районного центру зайнятості Чернігівської області від 14 грудня 2015 року про скорочення двох фахівців відділу надання соціальних послуг, у тому числі і його, було прийнято за відсутності затверджених роботодавцем у встановленому законом порядку змін до штатного розпису Семенівського районного центру зайнятості, без будь-якого економічного обґрунтування, без врахування інтересів установи та інтересів безробітних і роботодавців району. Одночасно з попередженням про звільнення йому не було запропоновано іншу роботу. Під час вирішення питання про те, хто з фахівців відділу надання соціальних послуг підлягає вивільненню, відповідачем не було дотримано приписи законодавства щодо переважного права на залишення на роботі фахівців відділу з більш високою кваліфікацією й продуктивністю праці у порівнянні з іншими фахівцями. При скороченні не було враховано той факт, що він має в порівнянні з трьома іншими фахівцями відділу більш тривалий безперервний стаж роботи у Семенівському районному центрі зайнятості, він має малолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2КЗпП України).

За вимогами ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, суди встановили, що в Чернігівському обласному центрі зайнятості дійсно мали місце обставини зміни в організації праці, що призвели до скорочення штату працівників, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що при звільненні ОСОБА_4 дотримано вимоги закону щодо вивільнення працівників, а саме: попереджено про звільнення за два місяці; трудовий договір розірвано за попередньою згодою первинної профспілкової організації; у відділі надання соціальних послуг, в структуру якого входила посада позивача, відбулося скорочення двох посад фахівців з питань зайнятості 1 категорії, які є посадами нижчої категорії цього відділу, у зв'язку з чим передбачені ч. 2 ст. 42 КЗпП України переваги залишення на роботі (враховуються при рівних умовах кваліфікації працівників) не поширюються на позивача; вільних посад для пропозиції їх ОСОБА_4 штатний розпис не передбачав.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, на правильність вирішення справи судом не впливають.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

О.В.Закропивний