Ухвала іменем україни 07 грудня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Іванюк Тетяни Миколаївни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1901/0311/00-015, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 6 431 грн 66 коп. під 25% річних та на строк з

25 березня 2011 року по 25 липня 2014 року.

14 серпня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечуваними договорами, в тому числі за кредитним договором

№ 1901/0311/00-015 від 25 березня 2011 року.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 6 305 грн 69 коп., яку

ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - Іванюк Т.М., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором є припиненими, у зв'язку з їх фактичним виконанням.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 25 березня 2011 між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1901/0311/00-015, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 6 431 грн 66 коп., зі сплатою

25 % річних за користування кредитом на строк з 25 березня 2011 року по

25 липня 2014 рік.

14 серпня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором

№ 1901/0311/00-015.

Листом ПАТ «Дельта Банк» повідомлено ОСОБА_3, що останній до 01 серпня 2014 року надається можливість скористатися програмою лояльності від ПАТ «Дельта Банк», а саме отримати персональну знижку

56 % - сплатити 44 % боргу та отримати довідку про повне погашення кредиту. При цьому визначено запропоновану до погашення суму в розмірі

1 851 грн, із зазначенням про попереднє погодження для ОСОБА_3 списання 56 % річних існуючої заборгованості (а.с. 36).

29 липня 2014 року ОСОБА_3 сплатила 1 851 грн на рахунок

ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 37).

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи, що ПАТ «Дельта Банк» зробив пропозицію відповідачу на отримання персональної знижки по кредиту у розмірі 56 % за умови оплати останньою суми заборгованості у розмірі 1 851 грн в строк до 01 серпня 2014 року, а також беручи до уваги факт прийняття зазначеної пропозиції відповідачем та сплати вказаної у пропозиції суми в обумовлений строк, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що зобов'язання за кредитним договором вважаються припиненими на підставі ст. 599 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності погодження банку на списання залишку заборгованості за кредитом є безпідставними з огляду на зазначені в пропозиції банку умови погодженої згоди щодо надання

ОСОБА_3 персональної знижки у разі виконання останньою умов наданої пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилається представник ПАТ «Дельта Банк» - Іванюк Т.М. у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Іванюк Тетяни Миколаївни відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович