Справа №490/5634/15-ц 31.08.2016 31.08.2016 31.08.2016
Справа № 477/819/16-ц Головуючий в 1 інстанції Козаченко Р.В.
Провадження № 22ц/784/1802/16 Доповідач - Маляренко І.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Прокопчук Л.М ., ОСОБА_1

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 червня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 4 вересня 2006 року в загальній сумі 33833.97 грн., яка складається з боргу по кредиту в сумі 2049.77 грн., боргу по процентам в сумі 10370.94 грн., пені в сумі 19325.93 грн., а також штрафів: 500 грн. - фіксована частина та 1587.33 грн. - процентна складова.

На обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, 4 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту № DNH4КР76700201, за умовами якого та отримала 4654 грн. з умовою сплати 25.08 % на рік за користування кредитом.

Однак позичальниця не виконувала умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, в зв'язку з чим утворилася вищезазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної

давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України і будь-яких поважних причин пропуску такого строку не навів.

Судом встановлено, що 04 вересня 2006 року ОСОБА_2 звернулась до Закритого акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", із заявою, на підставі якої їй було надано кредит у розмірі 4654 грн. з умовою сплати 25.08 % на рік за користування кредитом на строк 42 місяці по 05.04.2010 року включно, з умовами сплати відсотків за користування ним у розмірі 2.09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

У п. 3.2 Договору № DNH4КР76700201 визначено обовязок відповідачки як позичальниці здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до договору, сплатити відсотки за користування кредитом; повністю повернути кредит до дати, зазначеної у договорі, тобто до 05.04.2010 року.

Крім того суд послався на те, що кредит надано відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови) та Тарифів банку, з якими ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві про надання кредиту.

Суд виходив з того, що виходячи із змісту Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, строк позовної давності встановлено сторонами кредитного договору у 5 років, і цей строк позивачем пропущено.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а

позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зробивши висновок щодо узгодження сторонами кредитного договору п'ятирічного строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Умови надання споживчого кредиту відповідачкою вони не підписувались, а отже відсутні

підстави говорити про збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України.

Тобто Умови надання споживчого кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо вони не підписувалися відповідачем.

Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, і є обов'язковою для застосування в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Із правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, вбачається наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У п. 3.2 Договору кредиту № DNH4КР76700201визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, визначені договором, сплатити відсотки за користування кредитом; повністю повернути кредит до дати, зазначеної в договорі. При непогашенні кредиту у зазначений у договорі строк, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою.

На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється у відповідності до п. 3.2 договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Зазначеною у договорі датою 05.04.2010 року визначено кінцеву дату здійснення позичальником дій щодо повернення кредиту за умови відсутності порушень, а не кінцевий термін спливу виконання грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі та встановлений договором строк повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах трирічного строку позовної давності, а пеня за процентами в межах річного строку.

Позивач звернувся до суду 19 квітня 2016 року, просив стягнути з відповідачки заборгованість станом на 29 березня 2016 року, таким чином стягненню підлягають проценти за кредитом за період з 19 квітня 2013 року по 29 березня 2016 року, а саме, 4427.5 грн., та пеня за період з 19 квітня 2015 року по 29 березня 2016 року 1180.97 грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В силу вимог статті 88 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 479 грн.79 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» проценти за кредитом у сумі 4427 (чотири тисячі чотириста двадцять сім) гривень 50 копійок, пеню в сумі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) гривень 97 копійок та судові витрати у сумі 479 гривень 79 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: