н/п 2/490/1098/2016 Справа № 490/374/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Кваша С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк Форвард" про захист прав споживача, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом з подальшим уточненням, в якому остаточно просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, у розмірі 5 000 грн, стягнути понесені витрати на оплату комісії по договору № 1 поточного рахунку по продукту "Поточний рахунок для фізичних осіб, відкритий в рамках обслуговування депозитних продуктів для фізичних осіб" від 02.11.2015 року у розмірі 10 500 грн.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає з підстав, викладених у запереченнях.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників процесу, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк ФОРВАРД" в особі Заступника начальника Миколаївського відділення №1 ПАТ "Банк Форвард" ОСОБА_2 був укладений договір № 1 поточного рахунку по продукту "Поточний рахунок для фізичних осіб, відкритий в рамках обслуговування депозитних продуктів для фізичних осіб".

Згідно п.1.3 Договору, Банк самостійно встановлює фіксований перелік послуг, які надаються Банком Клієнту, та їх вартість. Перелік послуг для цього Договору визначається в тарифах по продукту "Поточний рахунок для фізичних осіб, відкритий в рамках обслуговування депозитних продуктів для фізичних осіб".

Згідно п.3.2. Договору, підписуючи даний договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, розуміє і повністю згоден з усіма положеннями договору, умов та тарифів і зобов'язується неухильно їх дотримуватись, тому стягнута відповідачем на умовах договору комісія 3,5% стягнута відповідачем правомірно, а в позивача відсутні підстави для несплати такої комісії.

Згідно п.3.3. Договору, сторони погодились, що тарифи та умови є невід'ємною частиною договору та розміщенні на офіційному сайті банку, а також на інформаційних стендах у відділеннях банку, де клієнт зобов'язаний регулярно ознайомлюватись з чинною редакцією тарифів та умов.

Відповідно до заяви позивача від 16 листопада 2015 року до відповідача, ОСОБА_1 є клієнтом вказаного Банку з 2016 року. 30 жовтня 2013 року було відкрито поточний рахунок № 5597. Даним договором ОСОБА_1 користувався при отриманні коштів від юридичних осіб, при цьому тарифи ні передбачували ніяких комісій. 02 листопада 2015 року, позивач звернувся до Миколаївського відділення №1 ПАТ "Банк Форвард", щоб уточнити тарифи по вказаному договору, так як планував отримання на даний рахунок велику суму грошей. Менеджер банку рекомендував укласти договір на інший текучій рахунок № 5597 (договір № 1 від 02.11.2015 року). При цьому додатки з тарифами надані не були, підпис начальника відділення завіреною печаткою на договорі була відсутня. 11.11.2015 року, позивач прийшов довідатись про стан рахунку, при нарахуванні коштів була знята комісія у розмір 3,5%.

На вище вказану заяву, відповідачем від 01.12.2015 року. було надано відповідь, що 11.11.2015 року списання з рахунку в розмірі 10 500 грн. 00 коп. здійснено банком в співвідношенні з умовами і тарифами.

Згідно п.2.1.1. розділу "Розрахункове обслуговування клієнтів" Тарифів: за послугу зарахування коштів на рахунок в національній валюті з рахунків, відкритих у інших банках України, з рахунків юридичних осіб встановлено тариф (плату) в розмірі 3,5% від суми; оплата проводиться в день проведення операції без ПДВ. Керуючись положеннями тарифів, які є невід'ємною частиною договору, при зарахуванні суми переказу на рахунок клієнта, банком було стягнуто комісію 3,5% в розмірі 10 500 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунок.

Відповідно до ст.ст. 525. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять.

Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ, Банк в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача.

Згідно ч. 4 ст. 1068 ЦК України, клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку, що необгрунтованим є твердження позивача і стосовно того, що при укладанні оспорюваного договору відповідач діяв всупереч вимогам ст. 19 ЗУ Про захист прав споживачів і під час пропонування споживачеві не надав або надав у нечіткій незрозумілий або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору.

Також зі змісту позовної заяви вбачається, як на підставу для задоволення своїх вимог позивач, посилаючись на вимоги ч..2 ст.11 та ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За умовами ч.2 вказаної статті Закону визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі серед іншого про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний, тощо.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених чинним законодавством України, тому задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди може мати місце лише за умови доведення неправомірності дій та наявності в них вини банку.

Відповідно до положень чинного законодавства України, що знайшли узагальнене відображення у Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд повинен зокрема з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. а також інші обставини. що мають значення для вирішення спору, а отже згадані обставини підлягають доведенню позивачем.

За відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. 10, 57-60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог), підлягає доведенню особою, що порушує питання про її відшкодування, на загальних підставах.

Позивач, посилаючись на порушення його прав та наводячи певні міркування на їх обгрунтування, одночасно не підтверджує будь-якими доказами наявність у нього втрат нематеріального характеру, з якими цивільне законодавство пов'язує виникнення права на відшкодування моральної шкоди.

Позивач не надав жодних доказів, що підтверджували б вину відповідача у заподіянні йому моральної шкоди, внаслідок порушення його прав, що оцінені у 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відповідачем вимог ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», його позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору з підстав вчинення його під впливом обману , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання кредитного договору № 1 від 02.11.2015 року недійсним, слід відмовити.

За такого, слід відмовити і у стягненні моральної шкоди, вимоги про відшкодування якої заявлені позивачем як наслідок недійсності оспорюваного договору. Посилання ж позивача на дії банку щодо звернення попередніх судових рішень ( судового наказу, який згодом був скасований судом, та заочного рішення суду) є передбаченим законом наслідком невиконання боржником своїх зобов'язань за договором, отже також не можуть слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України.

Керуючись статтями 3,10,11,14,60,62,212-214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя О.В. Батченко