Провадження № 2/752/4914/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.12.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та Державного агенства лісових ресурсів України, третя особа - Державне підприємство "Лісогосподарський ііноваційно-аналітичний центр", про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він працює у ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" на посаді провідного інженера - механіка. З 01 січня 2016 року по 01 серпня 2016 року підприємство не виплачує заробітну плату, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 19 019,93 грн. та 7 433,71 грн. компенсації за невикористану відпустку.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 надав до суду доповнення, в яких просить визнати наказ № 329 від 01.09.2016 р. таким, що не має юридичної сили, видати йому трудову книжку, оформлену згідно його заяви про звільнення від 02.09.2016 р., вплатити заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку. (а.с. 55)

У заяві про уточнення позовних вимог, з якою позивач звернувся 18 листопада 2016 року (а.с. 81) , ОСОБА_1 просить визнати датою його звільнення з роботи 02.09.2016 р. та зобов"язати відповідача внести до трудової книжки позивача відповдни запис, стягнути з відповідача 33 046,26 грн. нарахованої але не виплаченої заробітної плати, 10 629,00 грн. вихідної допомоги, 8 420,72 грн. компенсації заборгованості середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у сумі 25 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" у судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 16 544,81 грн.

Відповідач Державне агенство лісових ресурсів України в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу у відсутності їх представника.

Представник третьої особи - ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" в судове засідання не з"явилася, надіслала письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши про відсутність запису про припинення державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів", а також відсутні відомості щодо державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в ЄДР, щодо правонаступництва ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр".

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 29 квітня 2016 року № 222 "Про припинення Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та затвердження складу Комісії з припинення" (із змінами від 30 травня 2016 року № 242) прийнято рішення про припинення Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр".

Згідно зазначеного наказу утворено комісію з припинення Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та затверджено її склад, а також передбачено, що комісія з припинення здійснює керівництво діяльністю ДП ""Українська державна база авіаційної охорони лісів" на період до завершення процедури його припинення.

01.06.2016 р. згідно вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відомості про початок процедури припинення ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та склад комісії з припинення.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом при розгляді справи встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 був звільнений з ДП "Укравіабаза" 31 жовтня 2016 року на підставі наказу № 77/К від 31 жовтня 2016 року, виданого згідно власноруч написаної позивачем заяви від 31 жовтня 2016 року про звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

З наказом про звільнення позивач був ознайомлений 31 жовня 2016 року, про що свідчить його підпис на наказі.

Трудову книжку позивач отримав 31 жовтня 2016 року, про що поставив свій особистий підпис в Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них ДП "Укравіабаза".

Заявляючи позов про стягнення заробітної плати, позивач стверджує, що при звільненні йому не виплачена заробітна плата, а заборгованість становить 33 046,26 грн. При цьому, він посилається на довідку № 270 від 06.12.2016 р. ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів", з якої вбачається, що його посадовий оклад становить 3 543 грн. Дохід за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року становить 33 046,26 грн., а заборгованість із виплати заробітної плати становить 16 544,81 грн.

Судом перевірено доводи позивача щодо неотримання ним заробітної плати та заборгованості на час звільнення та встановлено, що така заборгованість складає 16 544,81 грн. за вирахуванням податків й страхових внесків та профвнесків й інших утримань з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року.

У письмових запереченнях представник відповідача ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" підтвердив, що саме на таку суму заробітної плати у відповідача відсутні докази про отримання зазначених сум позивачем.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 при звільненні відповідачем ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 16 544,81 гривень у відповідності до вимог статті 116 КЗпП України, а тому суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» на користь позивача 16 544,81 гривень нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення у солідарному порядку заборгованості по заробітній платі з Державного агенства лісових ресурсів України не підлягають задоволенню, оскільки позивач перебував у трудових відносинах з ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів".

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що на даний час ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" перебуває на стадії припинення. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис щодо правонаступництва ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" відсутній.

Згідно вимог статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Оскільки на час розгляду справи ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" має статус юридичної особи, то суд приходить до висновку, що ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 зазначеної норми закону передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі , коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган. Який виносить рішення по суті спору.

Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс14 викладено наступну правову позицію:

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

У постанові у справі № 6-159цс13 від 22.01.2014 р. Верховний Суд України зазначив, що у справі, що переглядається «суд касаційної інстанції помилково погодився з висновком апеляційного суду, який, встановивши, що за рішенням суду з власника або уповноваженого ним органу стягнуто на користь звільненого працівника нараховану й невиплачену заробітну плату, тобто власник або уповноважений ним орган фактично не провів повного розрахунку з працівником при його звільненні, дійшов висновку, який не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, про те, що після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати до спірних правовідносин не застосовується ст.117 КЗпП України.»

За змістом ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу є обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що невиплата з вини відповідача звільненому працівникові заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь період невиплати цієї заробітної плати.

З наданого позивачем розрахунку убачається, що ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки виплати належних сум за період з 05 вересня 2016 року по 22 листопада 2016 року (дата подання заяви про уточнення позовних вимог) у розмірі 8 420,72 грн. (150,37 грн. (середньоденний заробіток) х 56 робочих днів).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з ДП "Укравіабаза" 31 жовтня 2016 року на підставі наказу № 77/К від 31 жовтня 2016 року, виданого згідно власноруч написаної позивачем заяви від 31 жовтня 2016 року про звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Таким чином, кількість робочих днів за період з 31 жовтня 2016 року (день звільнення) по 19 грудня 2016 року (день ухвалення рішення суду) становить 35, а тому з ДП "Укравіабаза" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати належних йому сум при звільненні, за період з 31 жовтня 2016 року по 19 грудня 2016 року у розмірі 5 252,95 грн. (150,37 грн. х 35).

Посилання відповідача на наявність спору про розмір заборгованоті по заробітній платі у зв"язку з претензіями з боку відповідача до позивача щодо суми матеріальних збитків, спричинених недостачею товарно-матеріальних цінностей, які знаходилися у підзвіті позивача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки їх вартість була вирахувана з належних до виплати позивачеві коштів 21.10.2016 р., що також не заперечує відповідач, посилаючись на Інвентаризаційний опис від 21.10.2016 р., протокол № 1 інвентаризаційної комісії та власноручно написану заяву за підписом позивача в якості провідного інженера-механіка підприємства від 21.10.2016 р. про відрахування з його заробітної плати вартості втрачених ним ТМЦ, загальною вартістю 9 975 грн.

Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 заявив вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі з індексацією заборгованих сум на інфляцію згідно з ч.5 ст.95 КЗпП України.

Вирішуючи питання про стягнення індексації за несвоєчасно виплачену позивачу заробітну плату, суд керується наступним.

Правомірність застосування індексації заробітної плати передбачено ст. 95 КЗпП та ст. 33 Закону України «Про оплату праці», із змісту яких слідує, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об»єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 р. №1078).

Згідно до ч.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу(особи).

Листом ВССУ №708/0/4-13 від 7.05.2013 року роз»яснено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що вимоги позивача про стягнення індексації невиплаченої заробітної плати є правомірними та такими, що узгоджуються з вимогами закону.

У відповідності з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМ України від 20.12.1997 року №1427 (зі змінами, внесеними постановою КМ України від 23.04.1999 року №692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1.01.1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на 1 відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Між тим, позивачем заявлено таку вимогу без належного мотивування та розрахунку.

Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його трудові права на виплату заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 3000 гривень.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1 378 грн.

Керуючись статтями 36, 40, 83, 84, 115, 116, 231, 232, 237-1, 238 КЗпП України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" на користь ОСОБА_1 16 544,81 грн. невиплаченої заробітної плати, 5 252,95 грн. середнього заробітку за час затримки виплати належних йому сум при звільненні та 3000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" на користь держави 1 378 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: