Справа № 137/1121/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2016 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н.В.

з участю секретаря Хижук Л.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малинівської сільської ради про стягнення компенсації за затримку виплати при звільнення компенсації за невикористану відпустку.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Малинівської сільської ради про стягнення компенсації затримки у виплаті за невикористану відпустку. В позові зазначає, що він, з 01.07.2010 року по 31 грудня 2014 року, працював у Малинівській сільській раді на посаді заступника голови. 31.12.2014 року звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату. На день його звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена компенсація за невикористану відпустку, що становить 1785 гривень 89 копійок. Відмову виплатити позивачеві усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

Відповідач все ж таки, 06 липня 2015 року, виплатив заборгованість за невикористану відпустку, в сумі 1785, 89 грн., чим допустив затримку у виплаті на 180 днів.

ОСОБА_1 вважає дії відповідача незаконними та просить стягнути із Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області на свою користь середній заробіток за час затримки нарахованої , але своєчасно не виплаченої компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 6559,20 грн., а також стягнути із відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив задовільнити. Пояснив, що під час звільнення ОСОБА_1 з роботи йому було нараховано 1785,89 грн. компенсації за невикористану відпустку, однак вчасно дані кошти не були виплачені. ОСОБА_1 отримав кошти із затримкою в 180 днів, тому має право на компенсацію у виді середнього заробітку за весь час прострочення платежу.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що для трудових спорів встановлено тримісячний строк звернення до суду. ОСОБА_1 звернувся до суду через десять місяців , жодної поважної причини пропуску строку немає .

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона працює у Малинівській сільській раді на посаді бухгалтера. В кінці 2014 року, при звільненні з роботи, ОСОБА_1 була нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 1785,89 грн., однак дані кошти помилково були перераховані на картковий рахунок іншої особи. Одразу, після виявлення даного випадку, вищевказана сума коштів була повернута в касу сільської ради. Але враховуючи те, що дані грошові кошти є коштами бюджету, їх одразу неможливо було перерахувати на картку ОСОБА_1 Це стало можливим тільки 20 квітня 2015 р., після того, як на черговій сесії сільської ради були внесені відповідні зміни до бюджету. До моменту внесення змін до бюджету сільської ради, казначейство не могло провести дану операцію по перерахунку коштів ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово пропонували отримати дану суму коштів у касі сільської ради, однак останній відмовлявся їх отримувати та погрожував, що сільська рада виплатить йому значно більшу компенсацію.

Вивчивши документи, які є в матеріалах справи, взявши до уваги позицію сторін, суд вважає, що даний позов не є обґрунтований та в позові слід відмовити в повному обсязі. Із копії трудової книжки (а.с.4-6) встановлено, що ОСОБА_1 01.07.2010 року прийнятий на посаду заступника сільського голови Малинівської сільської ради, 31.12.2014 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади, у звязку із скороченням штату, на підставі п.1ст.40 Кодексу законів про працю України. Копія рішення Малинівської сільської ради Літинського району №535 від 31.10.2014 (а.с.9) свідчить, що даним рішенням внесено зміни до структури та чисельності апарату сільської ради, а саме скорочено посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу влади. Видатковий касовий ордер №2 (а.с.10) підтверджує, що 6 липня 2015 року, ОСОБА_1 виплочено кощти в сумі 1785,89 грн. Акти складені працівниками Малинівської сільської ради підтверджують, що ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося отримати кошти в касі сільської ради. Згідно ст 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Стаття 117КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи 31.12.2014року . У встановлений строк відповідачем не були виплачені належні звільненому працівникові суми. Компенсацію за невикористану відпустку ОСОБА_1 отримав лише 06.07.2015року.

Однак відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Судом встановлено, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо компенсації у виді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочався 06.07.2015року , тобто у день отримання розрахунку при звільненні. Позивач звернувся до суду лише 10.05.2016 року, тобто через 10 місяців при цьому пропустивши визначений статтею 233 КЗпП України строк. Крім того, заслуговує на увагу те, що позивач неодноразово повідомлявся про те, що йому необхідно отримати в сільській раді компенсацію, однак він свідомо, без будь-яких на те обґрунтованих та поважних причин, не забирав кошти у касі сільської ради. В судовому засіданні достовірно встановлено, що не було жодної об'єктивної причини, яка перешкоджала б позивачу вчасно звернутись до суду. Представник позивача пояснював, що позивач не працював, тобто мав достатньо вільного часу, не хворів, не виїжджав із постійного місця проживання та інше, тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку.

Правова позиція Верховного Суду України з даного приводу викладена у справі за №6-409 цс 16, де зазначено, що статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, в даному випадку, судові витрати понесені позивачем не відшкодов уються . Керуючись ст.ст.116,117, 233 КЗпП, ст. 10,60,213-215 ЦПК України - В И Р І Ш И В : У задоволенні позову ОСОБА_1 до Малинівської сільської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити. Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до Апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів після проголошення.

Суддя : Білик Н. В.