АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

08 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року у відкриття провадження за вищевказаним позов відмовлено з тих підстав, що , на думку суду, вказаний спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу до розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача , обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що у грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Банк «Таврика» , в якому просила стягнути з останніх вартість безпідставно набутого майна у національній валюті України. При цьому обґрунтовувала свої вимоги тим, що 23.10.2012 року між нею та ПАТ «Банк «Таврика», укладено договір строкового банківського вкладу, відповідно до умов якого вона передала банку грошові кошти строком зберігання до 30.10.2012 року. 20.12.2012 року на підставі Постанови Правління Національного банку України № 548 ПАТ «Банк «Таврика» віднесено до категорії неплатоспроможних , а виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення щодо запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Таврика» та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію.

Зазначаючи про те, що спочатку ПАТ «Банк «Таврика», а в подальшому і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набули її кошти без достатніх правових підстав всупереч вимозі про видачу депозиту, строк якого закінчився, поданої до оголошення банку неплатоспроможним, просила позов задовольнити.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивачем пред»явлені вимоги до суб»єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пославшись при цьому на Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року за № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до роз«яснень якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, оскільки в даному випадку позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, в зв»язку з чим спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Так, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті З Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У даній справі спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

Таким чином, звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїх постановах № 6-1521цс15 від 07.10.2015 року , № 6-2309цс16 від 09.11.2016 року.

На підставі викладеного ухвалу суду неможна визнати законною та обґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: