Справа №592/7311/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 22-ц/788/419/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,

третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про встановлення порядку участі у вихованні дитини,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено ОСОБА_3 порядок участі у вихованні дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі побачень і спілкування з дитиною кожної п'ятниці з 17-00 годин до 20-00 години суботи за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1, без присутності матері, надавши право батькам змінювати порядок та час спілкування з дитиною за взаємною згодою та з урахування стану здоров'я та інших обставин, що мають істотне значення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

09 вересня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб (а.с.7 зворот).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2013 року шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на доньку ОСОБА_5 в розмірі ? частини усіх видій доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що в даний час не може погодитись з визначеним службою у справах дітей Сумської міської ради способом участі батька у вихованні доньки, так як він не повністю враховує інтереси дитини. Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що відповідач систематично допускає порушення визначеного способу участі у вихованні дитини, а тому вона бажає, щоб з цього приводу судом було ухвалено рішення з метою його послідуючого виконання в установленому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач у своїх правах на спілкування з дитиною є рівними. Відповідач, оскільки проживає окремо, зобов'язаний брати участь у вихованні дитини і має право на особисте спілкування з нею. При вирішенні питання про участь батька у вихованні доньки суд враховував стан здоров'я дитини, режим дня і харчування дитини, бажання дитини на побачення з батьком, інші обставини, що мають істотне значення. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що побачення з середи на четвер, як запропоновано Службою, є зайвим і не відповідає інтересам дитини з урахуванням замалого віку дитини, який не дозволяє часто відлучати дитину від матері.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 та співмешканцем проживають в квартирі, яку винаймають; ОСОБА_3 в даний час проживає зі своєю матір'ю у двокімнатній квартирі по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 відвідує дитячий садочок, який знаходиться поряд з місцем проживання матері, ОСОБА_4. Крім того, у вівторок і четвер кожного тижня позивачка відводить ОСОБА_5 на заняття бальними танцями, які починаються о 17 год. 30 хв.

З пояснень представника органу опіки і піклування вбачається, що вперше сторони звернулись до органу опіки і піклування за допомогою у вирішенні спірних питань з приводу порядку участі батька у вихованні дитини у листопаді 2012 року. З цього приводу орган опіки та піклування двічі приймав рішення. Зазначила, що батько допускав порушення визначеного порядку, своєчасно не повертав дитину матері.

Останнім висновком служби у справах дітей Сумської міської ради визначений наступний спосіб участі батька у вихованні доньки ОСОБА_5, а саме: призначені систематичні побачення ОСОБА_3 з дитиною кожної середи місяця з 17:00 год. до 08:00 год. кожного четверга та кожної п'ятниці місяця з 17:00 год. до 20:00 год. кожної суботи місяця. У святкові дні, у період відпустки батька за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с.71).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України :

статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом;

статті 155 СК України 1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини;

статті 157 СК України 1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. 2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. 3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статті 159 СК 2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як на підставу для задоволення позову позивачка посилалась на те, що починаючи з грудня 2014 року відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування про визначений спосіб участі батька у вихованні доньки, постійно чинить їй перешкоди у здійсненні її права на участь у вихованні дитини, спілкування з нею. А саме, безпідставно не надає їй можливості зустрічатися з донькою в обумовлений у рішенні час, водить її до своєї матері і залишає доньку у неї вдома на ніч, в той час, коли сам знаходиться на роботі. Повертає доньку їй (тобто позивачці) не в обумовлений час, а коли йому заманеться, не відповідає на її телефонні дзвінки з приводу повернення дитини, настроює дитину проти неї та її батьків, допускає при дитині погрози і образливі вислови в її адресу тощо.

Щодо питання гігієни і медичного лікування дитини позивачка посилається на те, що відповідач постійно ігнорує рекомендації лікаря, під час захворювання доньки займається її самолікуванням, в результаті чого хвороби дитини тільки загострюються, категорично забороняє робити дитині щеплення від хвороб, у зв'язку з чим дитину відмовляються приймати у дитячі садки міста. Повертаючись від батька, дитина часто має засмучений, неохайний вигляд, реагує на маму неадекватно, називає бабусею, поводить себе замкнуто, пригнічено.

Позивачка посилається на те, що відповідач всіляко перешкоджає їй належним чином реалізовувати її батьківські права та виконувати свої обов'язки.

Визначений органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні доньки в даний час є неефективним і таким, що втратив свою актуальність, оскільки не виконується відповідачем, а Служба у справах дітей не має жодного впливу на відповідача, як і законних заходів по здійсненню контролю за його виконанням з боку відповідача.

Аналогічні пояснення позивачка надала у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Посилалась на те, що відповідач своєю поведінкою порушує звичайний спосіб життя доньки. Зокрема, із запізненням приводить її зранку у дитячий садочок, коли вже всі діти поснідали; не відводив доньку на заняття бальними танцями; коли донька на протязі цілого дня перебуває у батька, то їй не створюють умови для денного сну і т.і.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач частково визнав, що названі позивачкою факти мали місце, проте, при цьому намагався виправдати свою поведінку певними обставинами.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно виходив із встановлених у справі фактичних обставин, вимог діючого законодавства, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору між сторонами з приводу виховання доньки .

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею забезпечить рівність батьків у здійсненні своїх прав та обов'язків щодо дитини, повністю відповідає можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів та надасть можливість батькам піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції вірно виходив з того, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, вірно врахував вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини справи.

ОСОБА_3 не були надані переконливі докази на підтвердження своїх доводів про те, що визначений судом спосіб його участі у спілкуванні та вихованні доньки перешкоджатиме нормальному розвиткові дитини. Окремі доводи апеляційної скарги ґрунтуються не на фактах, а на припущеннях апелянта.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи ОСОБА_3 про встановлення йому окрім того часу, який визначений судом першої інстанції, ще й часу спілкування з дитиною з 16.00 год. вівторка до 9.00 год. середи, оскільки запропонований позивачем названий спосіб спілкування з донькою не враховує її віку, звичайного способу життя дитини та стану її здоров'я, а тому не відповідає інтересам дитини.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні дитини за певних обставин може бути змінений у майбутньому або за домовленістю сторін, або за рішенням суду, якщо цього будуть вимагати інтереси дитини.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -