Номер провадження: 22-ц/785/2803/16Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Примор'є" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

01.08.2014 року, публічне акціонерне товариство "Імексбанк" (далі-Банк) звернулось із позовом про дострокове стягнення з відповідача заборгованості у сумі 68 081,24 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що 05.04.2013 року між Банком і відповідчем укладено договір про надання кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 50 000 гривень зі строком повернення до 04.04.2016 року і сплатою 19 % річних за користування кредитними коштами. 05.04.2013 року між сторонами укладено договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею плтіжної картки VISA для фізичної особи.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує умови зобов"язання, допускає прострочення по сплаті кредиту та процентів, позивач просив достроково стягнути з відповідача залишок заборгованості по кредиту і сплаті процентів, комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку та штраф.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення на позов про те, що письмову вимогу Банка про дострокове погашення боргу він не отримував, договором не передбачено сплачувати комісію за розрахункове обслуговування, розрахунок неустойки не відповідає вимогам закону.

Представник відповідача підтримав пояснення відповідача і письмові заперечення на позов.

Представники Банка і третьої особи не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.10.2014 року позов задоволено: суд стягнув з відповідача на користь Банка: 68 081,24 гривень, з яких: 46 075,77 гривень заборгованість за кредитом; 5 666,28 гривень заборгованість за відсотками, 10 339,19 гривень комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку, 6 000 гривень штрафа і судові витрати у сумі 680,81 гривень (а.с.102-104).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, необгрунтованість стягнення комісії та штрафу (а.с.107-111).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 року рішення Болградського районного суду Одеської області віл 24.10.2014 року у частині визначення розміру заборгованості змінено, суд стягнув з відповідача на користь Банка заборгованість за кредитним договором у сумі 67 081,24 гривень, у тому числі штраф у сумі 5 000 гривень і судовий збір у сумі 670,60 гривень (а.с.133-137).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 року у частині вирішення вимог про стягнення комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та штрафу скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.168-170).

У засіданні колегії суддів: представник Банка скаргу відповідача не визнала.

Відповідач у засідання колегії суддів не з'явився, про розгляд справи 24.03.2016 року сповіщений 10.03.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Рішення суду у частині підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п. п. 3,4 ЦПК України, а у частині підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п. 3, 4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстнації і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив достроково стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.04.2013 року, зокрема 10 339,19 гривень комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку з тих підстав, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за правочином, допустив заборгованість з повернення кредиту і сплати процентів (а.с.2-4).

Суд, задовольняючи позов у частині дострокового стягнення заборгованості, у тому числі 10 339,19 гривень комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку виходив з того, що вимоги Банка у цій частині обгрунтовані та доведені.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Встановлено, що між сторонами 05.04.2013 року укладено договір про надання кредиту на строк до 04.04.2016 року, за умовами якого Банк зобов'язався надати кредит для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № 999-00046859 коштів понад кредитний залишок коштів на рахунку, у межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобов'язався своєчасно погашати овердрафт, сплачуючи фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 19% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов'язання (а.с.13-19).

У цей же день 05.04.2013 року між Банком і відповідачем укладено договір № 999-000446859 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи (а.с.20-23).

Згідно додатку № 1 до договору про надання кредиту, стовпчик 5.3, позичальник повинен щомісячно сплачуватии Банку комісію у сумі 720 гривень за інші послуги Банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо, а.с.18,19).

Однак кредит відповідач отримав у гривні, у зв'язку з чим потреб у проведенні валютно-обмінних операцій, у данному випадку, не існувало.

Юридичне оформлення договору є обов'язком Банка і не є послугою, яку надає Банк.

Тарифний пакет № 15/720 на відкриття та обслуговування рахунків з оформленням неперсоніфікованих міжнародних платіжних карток VISA ELECTRON передбачає сплату комісії у сумі 280 гривень при наданні інформації по поточному рахунку (п.20) у разі надання довідки про стан поточного рахунку. За РКО та надання виписки по поточному рахунку /за надання виписки по поточному рахунку на паперовому носії, щомісячної,

позачергової, в електрономному вигляді щомісячної / комісія щомісячно становить 720 гривень (п. 20, а.с. 86).

Позивач, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, належними і допустимими доказами не довів, що ним щомісячно або періодично надавались послуги у вигляді видачі

відповідачу довідок з поточного рахунку або виписки з поточного рахунку в паперовому чи електронному вигляді.

Між тим, послуги повинні надаватись реально, а не декларуватись.

Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України "Про захист прав споживачів".

Положення Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року з наступними змінами у взаємозв'язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на прововідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).

Відповідно до п.3.6 постанови Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.

Разом з тим, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт,послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ст. 634 ч.1 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).

Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.

Тому держава забезпечує захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.

Додаток до договору, а саме: у частині, де зазначено, що позичальник щомісячно повинен сплачувати за валютно-обмінні операції і юридичне оформлення (стовпчик 5.3,а.с.18,19), в силу ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", є нікчемним.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції у частині стягнення 10 339,19 гривень комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення штрафа у сумі 6 000 гривень підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із додержанням норм процесуального права.

Позивач просив стягнути з відповідача штраф у сумі 6 000 гривень за неналежне виконання зобов'язання, який передбачений умовами зобов'язання (а.с.4).

Пунктом 4.9 договору про надання кредиту від 05.04.2013 року передбачено, що у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту /овердрафту/ та сплати процентів за користування ним, позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф у розмірі -200 гривень за перший прострочений платіж та 500 гривень за кожний наступний прострочений поспіль платіж (а.с.15).

Банк нарахував штраф у сумі 6 000 гривень за період з 06.05.2013 року по 06.07.2014 року (а.с.5).

Договором про надання кредиту /п.2.8 абз.3 договору/, строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки - 5 років, при цьому, зазначене застереження, згідно ст. 259 ЦК України, є договором про збільшення позовної давності (а.с.13).

Зважаючи на те, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином і відповідно до умов договору (ст. 525 ч.1 ЦК України), порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/ (ст. 610 ч.1 ЦК України), позичальник повинен повернути позикодавцлю позику /грошові кошти/ у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч.1 ЦК України) - суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, зокрема, стосовно стягнення з відповідача 6 000 гривень штрафу за порушення умов зобов'язання.

Доводи відповідача у скарзі про те, що обчислення штрафу у вигляді фіксованої ставки законодавством не передбачено - не заслуговують на увагу.

Неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ч.1 ЦК України).

Та обставина, що сторони у договорі встановили фіксовану ставку штрафу, а не обчилили її у відсотках від суми неналежно виконаного зобов'язання, у даному випадку, не є підставою для відмови у стягненні суми штрафа.

Інших, правових доводів щодо стягнення штрафа, апеляційна скарга.не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині стягнення комісії за розрахунокове обслуговування не відповідає вимогам закону, а у частині стягнення штрафа грунтується на обставивнах справа й вимогах закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду у частині стягнення комісії - скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, а у частині стягнення штрафа - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.п.1,2, 308, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року у частині стягнення комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку у сумі 10 339,19 гривень - скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству "Імексбанк" у позові до ОСОБА_2 про стягнення комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку у сумі 10 339,19 гривень.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року у частині стягнення штрафу у сумі 6 000 гривень - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич