02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ГвоздикаП.О., Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7, яка постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті в АДРЕСА_1.
06 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса Пʼятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, нотаріус Ясинська Н.М. повідомила, що в спадковому реєстрі є інформація про чинний заповіт ОСОБА_7, датований 18 квітня 2008 року. Позивачу стало відомо, що його мати склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла його брату ОСОБА_9. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Пʼятої Львівської державної нотаріальної контори 16 серпня 2008 року. Крім того, зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 брат позивача - ОСОБА_9 помер, спадкоємцями першої черги померлого є його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 Позивач вважав, що заповіт був складений всупереч справжньої волі спадкодавця внаслідок застосування до останньої фізичного чи психічного тиску. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, на підставі положень ст. 231 ЦК України ОСОБА_4 просив визнати заповіт недійсним.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від

26 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на момент вчинення спірного заповіту ОСОБА_7 усвідомлювала значення своїх дій та бажала укласти спірний заповіт на користь ОСОБА_9 Крім того, суди зазначили, що позивачем не доведене вчинення психологічного та фізичного тиску на ОСОБА_7

Судами встановлено, що ОСОБА_7 була матірʼю ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

За життя ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_2.

18 квітня 2008 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла синові ОСОБА_9

ОСОБА_7, до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 у сімʼї свого сина ОСОБА_9

Крім того, судами встановлено, що відповідно до листа головного лікаря 5-ї комунальної міської клінічної лікарні м. Львова від 23 березня

2015 року № 408 ОСОБА_7 у період з 01 грудня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 на стаціонарному лікуванні в 5-й МКЛ не перебувала.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч.1 ст. 231 ЦПК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно розʼяснень викладених в п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-131цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки не доведено, а судами не встановлено що на момент вчинення спірного заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не бажала укласти спірний заповіт на користь ОСОБА_9

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від

26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

15 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк