АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2829/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Каракуші К.В.

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2,

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради про стягнення компенсації втрати частки доходів у звязку з порушенням строків їх виплати,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом до комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року її було поновлено на роботі до комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради та на її користь з вказаного підприємства було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30 583,85 грн. та 1000 моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідач вчинив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Посилаючись на лист відповідача від 29 жовтня 2015 року №078 позивач зробила розрахунок компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, за яким за період з 1 липня 2014 року по 26 березня 2015 року сума відповідної компенсації складає 12 722,22грн.

До того ж у звязку із затримкою виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за період з 26 березня 2015 року по день остаточного виконання рішення суду 02 грудня 2015 року відповідач повинен нести відповідальність передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, яка складається із компенсації з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три процента річних, що дорівнює 12192,86грн та 363,53грн відповідно.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд стягнути на її користь компенсацію втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 12 722,22 грн, втрати від інфляції 12192,86грн, три проценти за користування коштами 363,53грн та зобовязати відповідальних осіб відповідача вчинити певні дії, а саме: на підставі п. 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5 зробити корегування персоніфікованих даних ОСОБА_3 на підставі стягнутих сум компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у загальній сумі 12722,22 грн з розбивкою по місяцям.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 12 722,22 грн.

Зобовязано відповідальних осіб комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради вчинити певні дії, а саме: на підставі п. 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5 зробити корегування персоніфікованих даних ОСОБА_3 на підставі стягнутих суми компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у загальній сумі 12722,22 грн з розбивкою по місяцям.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 установа «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог, в решті рішення залишити без змін.

Позивач ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення втрат від інфляції у сумі 12192,86 грн. та стягнення 3% річних за користування коштами у сумі 363,53 грн. скасувати та ухвалити нове по суті вказаних позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а відповідача задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із ст.ст. 1,2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначена структура заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата).

Таким чином, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі до комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради та на її користь з вказаного підприємства було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30 583,85 грн та моральну шкоду 1000грн. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що вимушений прогул позивача становив з 02.07.2014 року по 26.03.2015 року і відповідна середня заробітна плата за цей час дорівнювала 30 583,85 грн (а.с.15-17).

Обґрунтовуючи підстави позову у цій справ ОСОБА_6, посилаючись на те, що в період з липня 2014 року по березень 2015 року включно вона втратила частку доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, а саме в внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати з липня 2014 року по березень 2015 року включно (а.с.2).

Задовольняючи вимоги позову про стягнення компенсації втрати частки доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 з липня 2014 року по березень 2015 року включно заробітна плата не нараховувалася, а середній заробіток за час вимушеного прогулу не є нарахованою, проте не виплаченою заробітною платою у розумінні Закону України "Про оплату праці", тому відсутні правові підстави для застосування до даних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Отже, похідні позовні вимоги про зобовязання відповідальних осіб відповідача вчинити певні дії, а саме: на підставі п. 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5 зробити корегування персоніфікованих даних ОСОБА_3 на підставі стягнутих сум компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у загальній сумі 12722,22 грн з розбивкою по місяцям, також не ґрунтуються на приписах закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача є прийнятними та такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 про необґрунтовану відмову суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних (ч.2 ст.625 ЦПК) за невиконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (31 583,85грн.) за період з 27.03.2015 року (день ухвалення рішення суду) по 02.12.2015 року (остаточне виконання рішення суду) у розмірі 12192,86 грн (інфляційні втрати) 363,53 грн ( 3% річних за користування коштами) колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Вказаний правовий висновок Верховного Суду України про застосування приписів ст.625 ЦК України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, і в силу вимог ст.360-7 ЦПК України має обовязково враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин з приводу тривалого, на думку позивача, невиконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України), оскільки спірні правовідносини врегульовані трудовим законодавством.

Посилання позивача ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції процесуального права у вигляді допуску до участі у справі представника відповідача, який не надав договору про надання юридичної допомоги, не спростовує правильності вирішення позовних вимог про відмову у застосуванні до відповідача відповідальності передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, тому у розумінні ч.3 ст.309 ЦПК України не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. До того ж повноваження представника відповідача, який брав участь у суді першої інстанції, підтвердженні відповідною довіреністю №1 від 04.01.2016 року (а.с.35).

Колегіє суддів не може бути врахована правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, на яку посилається позивач ОСОБА_3, з наступних підстав.

У постанові Верховного Суду України у справі №6-113цс14 йдеться про те, що до спірних правовідносин, які виникли на підставі вироку суду, яким задоволено цивільний позов потерпілого та стягнута майнова та моральна шкода, застосовуються приписи ч.2 ст.625 ЦК України. Тобто Верховний Суд України у вказаній справі погодився із застосуванням судами приписів ч.2 ст.625 ЦК України за несвоєчасне виконання вироку суду в частині цивільного позову.

Отже спірні правовідносини не є подібними, оскільки у справі, яка була предметом розгляду Верховного Суду України у справі №6-113цс14, грошові зобовязальні правовідносини виникли на підставі вироку суду, яким задоволено цивільний позов потерпілого. Проте у справі за позов ОСОБА_3 спірні правовідносини склались, у тому числі, у звязку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, тобто вони виникли з трудових правовідносин. Тому колегією суддів враховується правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, у відповідності до якої, передбачена ст.625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин.

Зважаючи на викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 12 722,22 грн та зобовязання відповідача зробити корегування персоніфікованих даних позивача на підставі стягнутої суми компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з розбивкою по місяцям, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. В решті рішення відповідає вимогам закону, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року по цій справі в частині стягнення з комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 12 722,22 грн та зобовязання відповідача зробити корегування персоніфікованих даних ОСОБА_3 на підставі стягнутої суми компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 12722,22 грн з розбивкою по місяцям скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог позивача відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №