Справа № 544/1072/16-ц
№ пров. 2/544/504/2016
Номер рядка звіту 49
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого - судді Сайко О.О.

за участі секретаря - Костенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 2-721/09 від 23.10.2009 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, народження 02.12.2007, у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку. На підставі даного рішення 11.12.2009 був виписаний виконавчий лист № 2-721/09. За заявою стягувача державною виконавчою службою Пирятинського районного управління юстиції 01.07.2013 відкрито виконавче провадження № 38632932. Заборгованість позивача із сплати аліментів на даний час становить 22 968 грн. Просить звільнити його від сплати заборгованості, яка виникла в період із серпня 2009 по 20.06.2013, яка на його думку виникла з вини відповідача, яка без поважних причин вчасно не предявила виконавчий документ до виконання. Виконавчий лист ОСОБА_2 отримала 11.12.2009, а предявила до виконання 20.06.2013, тобто поза межами встановленого законом строку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, просив врахувати, що в період, коли виникла заборгованість позивач частково сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки, але вони були не враховані при розрахунку державним виконавцем заборгованості.

У судове засідання, призначене на 22.12.2016 представник позивача не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що 11.12.2009 року отримала виконавчий лист Пирятинського районного суду Полтавської області прос стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки, вчасно предявила його до примусового виконання 15.12.2009. У січні 2011 року вона звернулася із заявою до ДВС про повернення їй виконавчого листа без виконання, оскільки позивач мав намір виїхати на заробітки за кордон і вони домовилися, що він буде добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини. У цей період позивач час від часу частково сплачував аліменти добровільно, але не у повному обсязі, що не забезпечувало потреби дитини. Тому в червні 2013 року вона повторно подала до ВДВС заяву про примусове стягнення аліментів.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пирятинського РВ ДВС ГТУ юстиції у Полтавській області ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що розрахунок заборгованості позивача по сплаті аліментів було виконано за період з серпня 2009 по 20.06.2013 року відповідно до вимог ч.1 ст. 194 СК України. На вимогу суду представник третьої особи провів перерахунок заборгованості позивача по сплаті аліментів з урахуванням поданих ним документів про їх сплату за вказаний період. Станом на 01.07.2013 розмір заборгованості становив 8964,80 грн.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до виконавчого листа №2-721/2009 від 23.10.2009 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, народження 02.12.2007, у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с.12,37).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Пирятинського районного управління юстиції від 16.12.2009 за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №16427924 ( а.с.58).

Відповідно до ч.4 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час відкриття провадження), рішення про стягнення періодичних платежів ( у тому числі у справах про стягнення аліментів) можуть бути предявлені до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи позивача про пропуск відповідачем строку предявлення виконавчого документа є необґрунтованими та не ґрунтуються на вимогах закону.

24.01.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за її заявою на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.59).

20.06.2013 відповідач повторно подала заяву про примусове виконання виконавчого листа №2-721/2009 від 23.10.2009 (в.с.14), у звязку з чим 01.07.2013 державний виконавець ВДВС Пирятинського РУЮ відкрив виконавче провадження № 38632932 (а.с.17).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У звязку з тим, що матеріали виконавчого провадження №16427924 знищені за закінченням строку зберігання (а.с.57), на вимогу суду, державний виконавець Пирятинського РВ ДВС ГТУ юстиції у Полтавській області провів перерахунок заборгованості позивача по сплаті аліментів з урахуванням поданих ним документів про їх сплату за період із серпня 2009 по липень 2013 року. Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала, що зазначені у наданих позивачем квитанціях про сплату, кошти, дійсно отримувала як аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. Таким чином, станом на 01.07.2013 розмір заборгованості позивача з урахуванням цих сум становив 8964,80 грн.(а.с.78-79).

Разом з тим, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати указаної суми заборгованості по аліментах з огляду на наступне.

Як на підставу позову позивач посилається на норми ч.3 ст.197 СК України, згідно якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 стягувачем до виконання предявлено своєчасно.

До того ж, указану частину 3 ст.197 СК України було виключено на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Установлено, що виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 перебував на примусовому виконанні до січня 2011 року, після чого виконавчий лист було повернено стягувачеві на підставі її заяви, при цьому сторони домовились про те, що позивач добровільно надаватиме допомогу на утримання дитини сторін. На існування такої домовленості указує також те, що позивач добровільно сплачував аліменти на утримання дочки на користь відповідачки поштовими переказами з липня 2011 по квітень 2013 року, але не у повному обсязі.

Аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, однак позивачем не надано доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги у розмірі, визначеному рішенням суду, на утримання дочки ОСОБА_4 у період, починаючи з січня 2011 року.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 виконавчий лист повторно пред'явлено до виконання 20.06.2013, тому саме з цього часу необхідно відраховувати трирічний строк для визначення розміру заборгованості по аліментам за минулий час, що і було проведено державним виконавцем. Крім того, слід зазначити, що заборгованість позивача у період із липня 2010 року по січень 2011 року нарахована державним виконавцем у той час, коли виконавчий документ знаходився на примусовому стягненні у ВДВС.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст.194, 197 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий - О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлений 28.12.2016