Справа №442/3021/16-ц
Провадження №2/442/1166/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

14 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

при секретарі Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ГУ МВС України Львівської області в особі Дрогобицького міського відділу ДМС України у Львівській області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини закордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, уточнивши позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до відповідача, третьої особи в якому просила надати дозвіл матері, ОСОБА_1 на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітнім дітям та їх за кордон до Туреччини та країн Шенгенської зони та інших країн, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2, в період з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року включно.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16.03.2010 року. Від подружнього життя у них народилася діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживає з нею. Відповідач будь-якої участі в вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не приймає.

В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позові та додатково пояснила, що відповідач ніякої участі в житті дитини не приймає, проживає окремо від сімї, такий дозвіл вже давав. Поїздки дітей закордон необхідні для їх розвитку та здоров"я.

Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи,про що свідчить також оголошення в пресі. До суду надійшла заява про неможливість взяти участь у судовому засіданні, так як перебуває на тимчасових роботах в Криму, не заперечує щодо поїздки дітей закордон, однак про розгляд справи за його відсутності суд не просив. А тому, у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності та на підставі наявних у справі матеріалів і доказів, постановити заочне рішення, проти чого не заперечили представник позивачки та третьої особи.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судовому засіданні щодо уточнене них позовних вимоги поклалась на думку суду, просила врахувати інтереси дітей .

Представник третьої особи - ГУ МВС України Львівської області в особі Дрогобицького міського відділу ДМС України у Львівській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши та дослідивши матеріали справи,оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 16.03.2010 року шлюб між ними розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-НО № 183207 виданим 16.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецьку Донецької області , про що зроблено актовий запис № 119 (а/с4).

Відповідно до копії свідоцтв про народження серія І-НО № 524859, виданого відділом РАЦСу Кіровського районного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 народився 30 січня 2003 року , та свідоцтва серії І-НО № 524858, виданого відділом РАЦСу Кіровського районного управління юстиції Донецької області, ОСОБА_4 народився 30 січня 2003 року їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. (а.с. 3,4).

Також судом встановлено, що у позивачки є можливість вивозити дітей за кордон на відпочинок, оздоровлення до країн-учасниць Шенгенської угоди, Туреччини, Болгарії, Румунії, Греції, Федеративної республіки Німеччани, Польщі та інших країн, а також, з метою розширення їх кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов, але для цього необхідно оформити проїзні документи дітям та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон.

Більше того, такий дозвіл позивачці на виїзд дітей за кордон вже надавався позивачем у 2014 році (а/с 19).

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231(із змінами).

Згідно положень п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відтак є підстави для надання дозволу на виїзд за кордон та виготовлення про»їздних документів дітям, враховуючи їх вік, якого вони досягли на час розгляду справи судом.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

З наведених нормативно-правових актів випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері, особливо до держав - членів Європейського Союзу.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дітей за межі України для тимчасового виїзду та перебування в Туреччині та інших країнах-учасниць Шенгенської угоди Болгарії, Румунії, Греції, Федеративної республіки Німеччини, Польщі не вбачається обмежень закону, чи необхідності охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і ці обмеження сумісні з визнаними в зазначеній вище «Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком очевидним, що виїзд за кордон дітей відвідування нимиТуреччини та інших країн-учасниць Шенгенської угоди Болгарії, Румунії, Греції, Федеративної республіки Німеччини, Польщі буде відповідати інтересам дітей та буде доцільним з точки зору їх виховання та розвитку, враховуючи вік. Водночас, суд враховує, що безпека дітей під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері, чи уповноваженої особи. За таких умов права та інтереси дітей, на думку суду, будуть забезпечені максимально, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2, оформити документи для тимчасового виїзду за кордон, у тому числі віз та паспортів громадян України для виїзду за кордон, неповнолітнім дітям - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Туреччини та країн Шенгенської зони: Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії, Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща та інших країн, в період з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року включно.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до Туреччини та країн Шенгенської зони: Болгарії, Румунії, Греції, Іспанії, Федеративної Республіки Німеччини, Республіки Польща та інших країн, без дозволу ( згоди ) батька ОСОБА_2, в період з 01.06.2016 року по 31.08.2017 року включно.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нагірна О.Б.