Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії виконуючого обов'язки начальника відділу Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Вороніної Наталії Вікторівни, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області суду від 16 квітня 2015 року у справі

№ 220/1501/14-ц, яким було задоволено його позовні вимоги до Волноваської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Донецької області № 120 та державного підприємства «Підприємство Волноваської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 120», видано 10 виконавчих листів, які він 28 квітня

2015 року передав на виконання до відділу Державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції (далі - ВДВС Волноваського РУЮ).

Зазначав, що державний виконавець ВДВС Волноваського РУЮ Вороніна Н.В постановами від 11 лютого 2016 року незаконно повернула усі виконавчі листи без виконання, у зв'язку із чимпросив визнати дії виконуючого обов'язки начальника ВДВС Волноваського РУЮ ВороніноїН.В. про повернення виконавчих документів стягувачеві на підставі винесених постанов від 11 лютого 2016 року неправомірними та скасувати їх, зобов'язати виконуючого обов'язки начальника ВДВС Волноваського РУЮ Вороніну Н.В. виконати в строк передбачений законом вимоги ст. 389 ЦПК України та виконати ухвалу судді від 25 січня 2016 року, прийняти до виконання вказані постанови, відкрити виконавче провадження та направити на його адресу відповідні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від

11 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 11 квітня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 червня

2016 року, постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що дії виконуючого обов'язки начальника ВДВС Волноваського РУЮ Вороніної Н.В. при винесенні постанов від 11 лютого 2016 року про повернення виконавчих листів стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відповідають вимогам закону, а тому підстав для скасування оскаржуваних постанов, визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії немає.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року у справі № 220/1501/14-ц, яким були задоволені позовні вимоги

ОСОБА_4 до Волноваської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Донецької області № 120 та державного підприємства «Підприємство Волноваської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 120», було видано 10 виконавчих листів, які 28 квітня 2015 року були передані на виконання до ВДВС Волноваського РУЮ Донецької області. Постановами державного виконавця від 28 квітня 2015 року було відкрито виконавчі провадження.

В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржники Волноваська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби в Донецької області № 120 та державне підприємство «Підприємство Волноваської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області № 120» розташовані в с. Молодіжне,

Волноваського району Донецької області, яке згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року

№ 1085-р входить до тимчасово окупованої та непідконтрольної державі Україна території, на якій державні органи державної влади та державні підприємства тимчасово на період проведення антитерористичної операції не здійснюють своїх повноважень.

Крім того, рішенням ради Національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганських областях», введеного в дію указом Президента України від 14 листопада 2014 № 875, припинено діяльність державних підприємств установ та організацій, їх філій (відділень) представництв на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганської областях.

При цьому державним виконавцем було встановлено, що вказані боржники на території, яка підконтрольна Україні, не знаходяться, будь-яких дій з перереєстрації підрозділів на території України не проводилось.

Ухвалами Волноваського районного суду Донецької області від

25 січня 2016 року та від 28 січня 2016 року у задоволенні заяви ВДВС Волноваського РУЮ про зміну способу і порядку виконання рішення суду та заяви ОСОБА_4 про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваних постанов, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 47 вказаного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваних постанов, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржувані постанови винесені у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент їх винесення, а тому відсутні підстави для їх скасування та визнання дій державного виконавця щодо їх винесення неправомірними. Вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання державного виконавця вчинити дії є похідними від вимог про скасування оскаржуваних постанов, а тому правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у їх задоволенні.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Крім того, після відкриття провадження у справі ОСОБА_4 були подані клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Клопотання підлягають залишенню без розгляду, оскільки за подання скарг на дії державного виконавця судовий збір не справляється.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 червня

2016 року залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_4 про відстрочення сплати судового збору залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М.Коротун