Справа № 299/2867/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М.М.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Виноградівського районного суду від 01 березня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ«ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 01 березня 2016 року провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на загальну суму 10632,77 доларів США, з приводу стягнення якої ухвалено рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.11.2015 року у справі № 299/2448/15-ц за позовом ПАТ "ВіЕсБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що набрало законної сили - закрито.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції ПАТ«ВіЕс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали із-за неправильного застосування норм матеріального права та грубого порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ним ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не правильно застосував вимоги ст. 205 ЦПК України до правовідносин сторін по даній справі. Предмети позову двох цивільних справ різні: стягнення боргу та звернення стягнення на майно. Рішень чи ухвал про закриття провадження у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди між сторонами немає. Позивач не відмовлявся від позову, мирова угода не укладалася. Суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою обмежив права ПАТ «ВіЕс Банк» на вибір способу судового захисту своїх прав, як кредитора. Заборгованість по кредиту не погашена, а суд першої інстанції не з'ясував чи рішення суду від 09.11.2015 року про стягнення боргу, в тому числі із ОСОБА_4, є виконаним.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «ВіЕс Банк» відмовити з мотивів, викладених у запереченні, а ухвалу Виноградівського районного суду від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що апеляційна скарга є невмотивованою, а ухвала Виноградівського районного суду від 01 березня 2016 року - законною і обґрунтованою.

Представник ПАТ «ВіЕс Банк» - Михайлишин В.М. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу з мотивів, викладених в ній.

Інші сторони не з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Михайлишин В.М., дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановляючи ухвалу про часткове закриття провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 з приводу заборгованості за кредитним договором № KF412901 від 29.11.2007 року в сумі 10632,77 доларів США був предметом судового розгляду з підстав неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, за результатами розгляду спору ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили, у провадженні суду перебуває спір з приводу заборгованості за цим же кредитним договором, та сума заборгованості включає частково суму, щодо стягнення якої ухвалено рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Встановлено, що заочним рішенням Виноградівського районного суду від 09 листопада 2015 року збільшені позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» - задоволено (а. с. 110-111).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_2), мешканця АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства „ВіЕсБанк" (код 19358632, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Грабовського,11 рахунок №0, МФО 325213) заборгованість за кредитним договором №KF41290 від 29.11.2007 року в розмірі 10 632,77 доларів США, що по курсу НБУ станом на 06.08.2015 року становить 229 304,88 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ІПН НОМЕР_3), мешканки АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства „ВіЕсБанк" (код 19358632, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Грабовського,11 рахунок №0, МФО 325213) заборгованість за кредитним договором №KF41290 від 29.11.2007 року в розмірі 10 632,77 доларів США, що по курсу НБУ станом на 06.08.2015 року становить 229 304,88 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Оскільки заочне рішення Виноградівського районного суду від 09 листопада 2015 року до сьогоднішнього дня не виконується, наявність такого рішення не перешкоджає банку звернутися до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для забезпечення виконання договірних зобов'язань за кредитним договором, заборгованість за яким вже стягнута судовим рішенням.

Отже, ПАТ «ВіЕс Банк» правомірно звернувся до суду із зазначеним позовом, у зв'язку з чим його позовні вимоги слід розглядати в судовому порядку, а тому судова колегія вважає, що провадження по даній справі в частині позовних вимог закрито безпідставно.

Враховуючи наведене та на підставі ст. 311 ЦПК України ухвала Виноградівського районного суду від 01 березня 2016 року підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 205, 307, 311, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду від 01 березня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: