АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/656/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко І.О.
Провадження № 22-ц/789/1122/16 Доповідач - Козак І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Хома М. В., Загорський О. О.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейне життя у них не складається, дітей у шлюбі немає, шлюб між ними існує лише формально, і відновити його неможливо. Також позивач вказав на недоцільність надання терміну на примирення.

Відповідач ОСОБА_1 просила справу слухати у її відсутності, позов визнала.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2016 року позов задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 17 січня 2006 року у Підволочиському відділі РАЦС, актовий запис № 2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що судом не було вжито заходів для примирення подружжя, не встановлювався строк для примирення. Крім того, зазначила, що, одразу після винесення рішення, вони з позивачем помирилися, а тому підстав для розірвання шлюбу немає.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Ст. 3 СК України передбачає, що сімя є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2006 року.

Від спільного проживання сторони дітей не мають.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст 10 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 місцевий суд керувався тим, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки його збереження неможливе, недоцільне та буде суперечити інтересам сторін.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У положеннях ст. 112 СК України зазначено, що при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Крім зазначеного, у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 розяснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У тому випадку, коли суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, він постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Всупереч вимогам законодавства, суд не зясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, не дослідив обставини, які мають істотне значення, зокрема, обставини життя подружжя, розглянув справу у відсутності обох сторін, і як наслідок, зроблено необґрунтований висновок про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, і допущено формалізм при вирішенні даного позову.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної інстанції категорично заперечили можливість розірвання шлюбу, пояснили, що одразу після винесення рішення вони помирилися і мають намір зберегти сімю.

Тому, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Оскільки сторони в суді апеляційної інстанції заявили про можливість збереження шлюбу, колегія суддів вважає, що правових підстав для його розірвання на даний час немає.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2016 року скасувати. Постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І. О. Козак

Судді М. В. Хома

ОСОБА_3