АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5619/16 Справа № 201/5749/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Єлізаренко І.А., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (ПрАТ «УТСК») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 28 жовтня 2015 року у м.Дніпропетровську по вул.Набережна Перемоги в районі е/о №13 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Форд Транзит», реєстраційний номер АЕ 21412 НС, належного ОСОБА_3, та автомобіля марки «Toyota Land Craiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності та перебував під керуванням ОСОБА_4

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року винним у ДТП визнано ОСОБА_3

Вказувала, що автомобіль марки «Форд Транзит», реєстраційний номер АЕ 21412 НС, застрахований у ПрАТ «УТСК» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/4758258, у звязку з чим 30 жовтня 2015 року ПрАТ «УТСК» було повідомлено про страхову подію.

Зазначала, що згідно висновку №3323 експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 13 листопада 2015 року, вартість завданого їй, як власниці пошкодженого автомобіля, матеріального збитку становить 43.499 грн.72 коп.

Посилаючись на те, що нею 16 грудня 2015 року подано заяву відповідачу про виплату страхового відшкодування, однак на даний час останнім не сплачено страхового відшкодування, а тому просила суд постановити рішення, яким стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 43.499 грн.72 коп., моральну шкоду в розмірі 2.175 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ «УТСК» страхове відшкодування в розмірі 43.499 грн.72 коп., вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «УТСК» ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 35.749 грн.76 коп., зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Статтею 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.ст.979,985,988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 жовтня 2015 року у м.Дніпропетровську по вул.Набережна Перемоги в районі е/о №13 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Форд Транзит», реєстраційний номер АЕ 21412 НС, належного ОСОБА_3, та автомобіля марки «Toyota Land Craiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року винним у ДТП визнано ОСОБА_3, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України за порушення правил дорожнього руху та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу 340 грн. (а.с.10-11)

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно висновку №3323 експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 13 листопада 2015 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Toyota Land Craiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 43.499 грн.72 коп. (а.с.16-35)

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Форд Транзит», реєстраційний номер АЕ 21412 НС, ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/4758258.

Задовольняючи частково позовні ОСОБА_2 та стягуючи страхове відшкодування у розмірі 43.499 грн. 72 коп., суд першої інстанції суд виходив з того, що невиплата страховою компанією страхового відшкодування не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відшкодування матеріального збитку в межах ліміту відповідальності покладається на страховика, тому стягнув суму страхового відшкодування згідно з висновком автотоварознавчого дослідження.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 визначено, що необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень ст. 22.1 вказаного закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У п.19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 зазначено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Зазначена подія, що мала місце 28 жовтня 2015 року, є страховим випадком відповідно до полісу №АІ/4758258 від 06 грудня 2014 року і тому завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню відповідачем.

Однак, визначаючи розмір суми страхового відшкодування, суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права, оскільки не врахував конкретні обставини справи, положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до норми абз.2 п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/4758258 від 06 грудня 2014 року, за яким була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, передбачено франшизу у розмірі 500 грн. (а.с.70)

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно, в порушення ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стягнув з ПрАТ «УТСК» суму збитків без вирахування франшизи у розмірі 500 грн.

Втім безпідставними є посилання відповідача на те, що сума матеріального збитку підлягає зменшенню на 20% ПДВ, оскільки з висновку №3323 експертного дослідження автотоварознавця від 13 листопада 2015 року не вбачається, що до визначеної ним суми збитку, завданої транспортному засобу, додано ПДВ, а арк.3 ремонтної калькуляції №0191 від 06 листопада 2015 року, на яку посилається відповідач, не містить посилання на застосування ПДВ до суми матеріального збитку.

В звязку з наведеним колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір страхового відшкодування на 500 грн. франшизи.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального, процесуального права та матеріалам справи, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2016 року змінити в частині стягнення страхового відшкодування до 42.999 грн.72 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Єлізаренко І.А.

ОСОБА_5