Справа № 486/775/16-ц
Провадження № 2/486/528/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Архіповій К.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.12.1995 року між нею та відповідачем ОСОБА_6 зареєстровано шлюб. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.06.2013 року їх шлюб розірвано.

Вона та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, кожному належить по 1/4 частці вказаної квартири.

Після розірвання шлюбу позивач змушена була змінити місце фактичного проживання та разом з донькою проживати в іншому місці.

Протягом тривалого часу між ними існують неприязні відносини, які заважають користуванню цим житлом. На її вимоги вселитися та користуватися належною їй на праві власті 1/4 часткою вказаної квартири, відповідачі вчиняють сварки, тим самим перешкоджають їй та її донці у користуванні житлом, у зв'язку з чим вона змушена проживати в іншому місці.

Вказана квартира складається з трьох жилих кімнат загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 36 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності їй належить 1/4 частка спірної квартири.Оскільки вони не можуть досягнути згоди щодо порядку користування жилим приміщеннями спільної квартири, вона просить суд вселити її з донькою ОСОБА_7 до вказаної квартири, зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні даним житлом та визначити порядок користування спільною квартирою, виділивши їй з донькою ОСОБА_7 в користування кімнату площею 10,9 кв.м. Кухню, коридор, балкон (лоджію), туалет, ванну кімнату - залишити в спільному користуванні.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, позивач добровільно виїхала з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Вважає, що позивачем по справі не надано суду доказів того, що вона намагалася вселитися чи вживала заходів для вселення в спірну квартиру, а відповідачі чинили перешкоди в цьому. Крім того, вважає, що запропонований позивачем варіант виділу їй у користування кімнати житловою площею 10,9 кв. м., порушить права та інтереси відповідачів, як співвласників квартири, оскільки зменшить їх частки в спільній частковій власності. Тому позов вважає необґрунтованим і просить суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, підтримує в повному обсязі вимоги, викладені в запереченні на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, ОСОБА_3та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбу, який 02.07.2013 року розірвано (а.с. 17).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» 31.05.1997 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належить по 1/4 частці квартири АДРЕСА_3, в якій сторони зареєстровані. В вказаній квартирі зареєстрована також неповнолітня донька сторін ОСОБА_7 (а.с. 8, 11-12).

Дана квартира має загальну площу 56,4 кв.м., складається з трьох жилих кімнат жилою площею 35,7 кв.м., у тому числі: перша кімната - 16,6 кв. м., друга 8,2 кв. м. та третя - 10,9 кв. м., кухні площею 6,7 кв. м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 1,1 кв.м., коридору площею 7,9 кв.м., комори 0,8 кв.м., а також обладнана балконом площею 2,0 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а. с. № 44-45).

В даний час між сторонами виник спір стосовно користування даним жилим приміщенням, що стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.Після розірвання шлюбу, між сторонами виникають суперечки житлово-побутового характеру з приводу сплати рахунків по комунальним послугам та користування жилими приміщеннями у спільній частковій власності, досягнути згоди по яких в добровільному порядку сторони не можуть.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 1, ч. 3 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

В ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За правилами ст.ст. 356, 257 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 369 Цивільного кодексу України закріплено, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З роз'яснень, наданих у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику за позовами про захист приватної власності» (з послідуючими змінами та доповненнями) вбачається, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

В правовій позиції від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України роз'яснив наступне, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Доводи позивача стосовно того, що відповідачі перешкоджають їй користуватися спірною квартирою знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Твердження представника відповідачів щодо відсутності з боку відповідачів перешкоджання позивачу у користуванні нею спірною квартирою залишися недоведеними суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом не встановлено обставин, передбачених ст. 116 ЖК України, які б перешкоджали вселенню та проживанню позивача разом з донькою у вищевказаній квартирі.

Тобто, встановлення порядку користування житловою площею квартири АДРЕСА_4 таким чином, як про це просить позивач, не призведе до суттєвого відхилення від розміру ідеальних часток осіб у праві спільної часткової власності та не призведе до порушення прав та інтересів власників майна та інтересів доньки ОСОБА_3та ОСОБА_6 - ОСОБА_7

Враховуючи розташування кімнат, а також наявність між сторонами неприязних стосунків, внаслідок чого спільне користування своєю квартирою позивачем та відповідачами неможливе, найбільш прийнятним варіантом визначення порядку користування квартирою є той, за яким позивачу та доньці ОСОБА_3та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 виділяється у користування кімната площею 10,9 кв.м. Кухня, коридор, балкон (лоджія), туалет, ванну кімнату мають бути залишені у спільному користуванні сторін.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 551, 20 гривень (а. с. № 1).

Керуючись ст. ст. 319, 321, 358, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 179, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні, задовольнити в повному обсязі.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_5 та зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні даним житлом.

Визначити порядок користування квартирою № 43 в будинку № 20 по вул. Дружби народів в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, закріпивши за ОСОБА_3 та її донькою - ОСОБА_7, право користування жилою кімнатою площею 10,9 кв. м., кухню, коридор, балкон (лоджію), туалет, ванну кімнату залишити у спільному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 гривень (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_8