Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Славутського гарнізону військової частини НОМЕР_1 , Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницький до ОСОБА_1 про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житла, за касаційною скаргою Славутського гарнізону військової частини НОМЕР_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року,-
вс т а н о в и л а:
У вересні 2015 року Славутський гарнізон військової частини НОМЕР_1 та Квартирно експлуатаційний відділ м. Хмельницький звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення із службового житлового приміщення без надання іншого житла, мотивуючи тим, що відповідачі не проживають в квартирі, а здають її в оренду. ОСОБА_2 переведений для проходження служби в м. Рівне, а ОСОБА_1 не має відношення до Міністерства Оборони України, а тому у них немає підстав для подальшого проживання в службовій квартирі. Враховуючи викладене, з урахуванням зміни предмету та підстав позову, просили виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із службового житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Славутського міськрайонного суду міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року позовні вимоги до ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від11 квітня 2016 року, у задоволенні позову Славутського гарнізону військової частини НОМЕР_1 , Квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницький про виселення ОСОБА_1 відмовлено.
У касаційній скарзі Славутський гарнізон військової частини НОМЕР_1 , просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до ст. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно положень ст. 125 ЖК Української РСР, не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст.124 цього кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців.
Судами встановлено, що рішенням виконкому Славутської міської ради №403 від 23 грудня 2002 року надано статус службової квартирі АДРЕСА_2 .
29 грудня 2002 року військовослужбовцю ОСОБА_2 та членам його сім`ї була надана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_2 .
Зазначене об`єктивно стверджується ордером на службове житлове приміщення № НОМЕР_2 серія ХМО від 29 грудня 2002 року.
Рішенням виконкому Славутської міської ради від 22 листопада 2007 року №542 основним квартиронаймачем вищевказаної квартири визнано ОСОБА_1 , дружину ОСОБА_2 , який переїхав на нове місце служби.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Із посвідчення серії НОМЕР_4 від 12 травня 2015 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 29 грудня 2015 року оперативному черговому відділу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковнику ОСОБА_2 станом на 29 грудня 2015 року надати службове житлове приміщення для сім`ї є неможливим у зв`язку з відсутністю вільного або вивільненого житла,що перебуває у частині.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до ст.125 ЖК Української РСР ОСОБА_1 є такою, що належить до кола осіб, які не підлягають виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення, позивачі не бажають надавати їй інше житло, а тому підстав для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення відповідно до ст. 124 ЖК Української РСР, немає.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).
Тому, заявленим позовом про виселення без надання іншого житлового приміщення порушуються інтереси малолітньої доньки відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має право на користування спірним службовим житловим приміщенням.
Крім того, судами правильно не прийнято до уваги посилання позивачів на п.3.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, згідно якого, підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, які систематично руйнують, або пошкоджують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням (у тому числі шляхом передавання в оренду іншим громадянам чи юридичним особам), оскільки вказана Інструкція є підзаконним нормативним актом і не може суперечити ст.125 ЖК Української РСР, яка має вищу юридичну силу та встановлює додаткові гарантії сім`ям військовослужбовців.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судівне спростовують, а фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу Славутського гарнізону військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_4 Євтушенко
В.О. Кузнєцов