Провадження № 22-ц/780/1379/16 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 26 02.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря - Вербової І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист прав позивача, визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 16 вересня 2005 р. між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 551/П/2005-840, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 18000 доларів США зі сплатою 12% річних зі строком повернення до 15 вересня 2025р. В якості забезпечення зобов»язання щодо погашення кредиту 16 вересня 2005р. між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно- квартира №103 по вул.. Вернадського, 10 у м. Біла Церква Київської області. Мета отримання кредиту - на придбання нерухомого майна. Умовами кредитного договору, а саме : п.3.3.2. передбачено сплату щомісячного мінімального платежу - 200доларів США. Але, при укладенні кредитного договору, було порушено положення ст..ст.203,215 ЦК України, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме : в договорі відсутня істотна умова - ціна тобто сукупна вартість кредитного договору, відсутній детальний розрахунок загальної вартості кредиту для споживача, що позбавило позичальника можливості оцінити умови та порядок погашення кредиту. Крім того, графік погашення кредиту передбачає щомісячно сплату грошової суми, яка складається з суми погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами. Але відсоткова ставка, виходячи з умов договору, розрахована невірно, графік погашення кредитних коштів взагалі позичальнику не надавався. Також не відповідає вимогам справедливості додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно з якою сплата одноразово, не пізніше дати надання кредиту, плати за управління кредитом в розмірі 1% від суми кредиту, що становить 180 доларів США, та оплата за управління кредитом, яка нараховується щомісячно протягом дії кредитного договору із розрахунку 0,25% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, впливає на збільшення загальної суми заборгованості, тобто ці умови є несправедливими. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати недійсним кредитний договір від 16 вересня 2005р. № 551/П/2005-840 з підстав його невідповідності ст. ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлено, що виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 16 вересня 2005 року № 551/П/2005-840 та додаткову угоду №1 від 16 вересня 2005року, укладені між ВАТ Комерційний банк «Надра та ОСОБА_2. Визнано недійсним договір іпотеки від 16.09.2005року, укладений між ВАТ Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі №7502, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 16 вересня 2005р. між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 551/П/2005-840, згідно з яким позичальник отримав кредит на суму 18000 доларів США зі сплатою 12% річних зі строком повернення до 15 вересня 2025 року. Цільове призначення кредиту згідно п.1.2 кредитного договору - на придбання квартири в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,0 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється із розрахунку 360 днів у році. (пункт 1.3.1 Кредитного Договору) . Банк надав кредит строком на 240 місяців до 15 вересня 2025 року.(пункт 1.4.кредитного договору). В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту між позивачем та банком укладено договір іпотеки від 16 вересня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за №7502, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г.. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно - квартира номер 103 , що передається в іпотеку і знаходиться в місті Біла Церква Київської області по вул. Вернадського, 10. Відповідно до умов кредитного договору п.3.3.2 щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 200,00 дол.США. Укладений сторонами кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з положень ст.ст. 203, 215, 548, 1054 ЦК України та прийшов до висновку про те, що суду були надані належні докази порушення вимог законодавства України щодо захисту прав споживачів при укладенні кредитного договору.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину, встановлених спеціальними законами.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав доведеним порушення банком вимог законодавства України про захист прав споживачів, зокрема прийшов до висновку про те, що умови укладеного кредитного договору є несправедливими, наслідком укладення договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача, несправедливими є зокрема умови договору про встановлення обов»язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, банк приховав від споживача фактичні суми по кредиту, позбавивши його права прийняти відповідне правильне рішення, а позивач не володіє спеціальними знаннями в галузі права та банківської справи і цілком довіряв працівникам банку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі лише пояснень позивача та припущень, а належних та допустимих доказів на підтвердження цих висновків відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України суду не надано.

Так відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Законом України „Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року в редакції від 15 грудня 1993 року передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виготівниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав. Пунктом 3 ст.12 Закону передбачено, що Продавець (виготівник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві товар (роботу, послугу), який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про товар (роботу, послугу), що надається продавцем (виготівником, виконавцем). Пунктом 1 ст.18 Закону передбачено, що Споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх компетентного вибору.

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статею 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг".

Права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Судом першої інстанції встановлено, що за Договором купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2005 року позивач придбав квартиру АДРЕСА_1. І саме на придбання цієї квартири і був наданий кредит. У цей же день був укладений оспорюваний кредитний договір та додаткова угода до нього (а.с. 10 - 12, 32). З тексту вказаного договору та додаткової угоди вбачається, що договором передбачені умови і порядок видачі та погашення кредиту, розмір кредиту, розмір відсотків та інших платежів за користування кредитом, строк погашення кредиту та розмір щомісячного мінімального платежу для погашення кредиту.

З наданої відповідачем копії „Анкета-Заявление на получение кредита с целью приобретения недвижимости" (а.с. 43-45) вбачається, що позивач звернувся до банку із заявою про отримання споживчого кредиту в розмірі 18 тис.дол.США із сплатою відсоткової ставки 12% річних на термін 240 місяців. В заяві він повідомив про свої доходи та намір придбати нерухомість вартістю 141400 грн,

З наявних у справі документів: довідки про суму сплати відсотків за користування кредитом від 17 вересня 2005 року (а.с. 100) та арифметичного розрахунку графіка погашення по К.Д.№551/П/2005-840 от 16 вересня 2005 г. ОСОБА_2. (а.с. 38-42) вбачається, що позивачу була надана інформація щодо прогнозованого обсягу сплати відсотків за кредитним договором.

На момент підписання кредитного договору позивач був дієздатною особою, мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування та у разі необхідності отримати відповідну консультацію у спеціаліста. Підписавши вказаний договір та додаткову угоду до нього, позивач реалізував своє право на отримання кредиту на визначених у договорі умовах.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Надане позивачем експертне дослідження (а.с. 54-57) не є по дані справі належним та допустимим доказом відповідно до вимог ст..ст. 58, 59 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити .

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: