Справа №467/1104/16-ц 12.09.2016 12.09.2016 12.09.2016
Справа №467/1104/16-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/2026/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

12 вересня 2016 року місто ОСОБА_3

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала з відповідачем ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, який, на підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2008 року, розірваний.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю.

На підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

Але цих коштів, як зазначає позивач, не вистачає на утримання дочки, оскільки остання часто хворіє та потребує постійного лікування. Витрати на лікування дитини на місяць складають приблизно 2 000 грн. При цьому, за період з 2015 року по липень 2016 року, відповідно до зібраних позивачем платіжних документів, на лікування дитини було витрачено 8 252 грн., тому позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог, вважала, що відповідач повинен сплатити їй половину їх вартості, що становить 4 126 грн.

Також, посилаючись на викладені обставини, та на те, що самостійно оплачувати лікування дочки, навіть з урахуванням стягнутих з відповідача аліментів, позивач не може, остання просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь додаткові витрати на дитину наперед у розмірі 1 200 грн. щомісячно до видужування дитини або досягнення нею повноліття, а також понесені нею витрати на правову допомогу.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначав, що окрім виплати ним аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, на його утримані перебувають дружина та малолітня дитина від іншого шлюбу, він винаймає квартиру, має хронічні захворювання, через що його матеріальний стан не дає можливості сплачувати додаткові кошти на утримання дитини. Крім того, обставини на які посилається позивач вже досліджувалися попередніми судами при вирішені розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання дочки.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину у розмірі 1 543 грн. 77 коп. та 434 грн. понесених нею витрат на правову допомогу. Вирішено питання що розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції усіх обставин справи, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, та порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що витрати, в межах заявлених позовних вимог, понесені позивачем в зазначений нею період та підтверджені належними доказами, повязані саме з лікуванням дитини, та становлять 3 087 грн. 54 коп., тому додаткові витрати, які підлягають відшкодуванню батьком дитини наполовину, складають 1 543 грн. 77 коп. Щодо стягнення додаткових витрат наперед, то суд вважав, що матеріали справи не містять будь-якого обґрунтування необхідності вжиття такого способу фінансування додаткових витрат на лікування дитину, як стягнення щомісячних сум в розмірі 1 200 грн., оскільки позивачем не доведена щомісячна вартість додаткових витрат на дитину, на які вона посилається, а зазначена нею сума 1 200 грн. містить ознаки припущення та не свідчить про встановлення дійсного факту.

Колегія суддів погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. Водночас, колегія суддів не погоджується із розміром стягнутих разово районним судом додаткових витрат на лікування дитини, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї (ч.6 ст.7 СК України), а також рівність прав та обовязків батьків щодо дитини (ст.141 СК України), якою визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У пунктах 18,19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При цьому, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі у таких витратах.

До того ж, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12)

Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати разом з матірю та знаходиться на її утриманні.

На підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2008 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів, встановленим законодавством на одну дитину, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 25 вересня 2008 року (а.с.61).

Рішенням того ж суду від 09 листопада 2015 року зменшено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_5 з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття (а.с.62,63).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року, рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру аліментів. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення нею повноліття (а.с.64,65,67-69).

На тепер, відповідач має нову сімю, в якій виховує та утримує сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.51,74).

Відповідно довідки з місця роботи ОСОБА_5, останній по травень 2016 року регулярно сплачував аліментні зобовязання (а.с.72).

Позивач не працює, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області та отримує пенсію за вислугу років працівникам охорони здоровя (а.с.10).

На підтвердження доводів щодо вимог про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, ОСОБА_4 надала відповідні довідки медичних закладів про діагноз дитини та призначення лікарів.

Так, згідно довідок та виписок із історії хвороби, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє з народження. Перебуває на диспансерному обліку з приводу рецидивуючого бронхіту . Дисфункція імунної системи, часті респіраторні інфекції. Неодноразово лікувалася, як амбулаторно, так і стаціонарно в педіатричному відділені Арбузинської Центральної районної лікарні. На тепер, дитина потребує обстеження і лікування в Обласній дитячій лікарні та придбання для неї відповідних медичних препаратів (а.с.14,17,18,19, 20-27,43, 83, 88, 89).

Отже, зазначене свідчить, що на утримання дитини необхідні додаткові витрати, зумовлені її станом здоровя.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, схвалено резолюцію 44-ї сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 листопада 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з викладено, суд першої інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст.212 ЦПК України) вірно встановив, що вимога про стягнення разово додаткових витрат на малолітню дитину, що викликані хворобою останньої та встановлені із наданих медичних документів, після їх фактичного понесення є законною та обґрунтованою, оскільки підтверджується матеріалами справи, а тому районний суд, в силу положень ст.185 СК України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини.

Втім, покладаючи на ОСОБА_5 обовязок по сплаті додаткових витрат на лікування дитини, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач за спірний період витратила на лікування дитини кошти в загальному розмірі 7 450 грн. 76 коп. Вказані витрати фактично понесені позивачем та документально підтверджені, тому рішення суду в частині стягнення разово з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину підлягає зміні, а розмір стягнутих додаткових витрат збільшенню з 1 543 грн. 77 коп. до 3 725 грн. 37 коп.

Щодо стягнення щомісячних додаткових витрат на дитину, то колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні названої вимоги.

Так, розмір таких додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Разом з тим, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, позивач не надала до суду доказів, які б підтверджували необхідність отримання дитиною в майбутньому постійного медикаментозного лікування, або такі витрати рекомендовані лікувальним закладом є необхідними та запланованими, що вірно констатував суд першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність щомісячного стягнення з відповідача ОСОБА_5 додаткових витрат на лікування дочки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки хвороба дитини хоча й має хронічний характер, проте не доведено, що вона потребує безперервного постійного лікування.

До того ж, у разі понесення позивачем витрат на лікування дитини у майбутньому, остання не позбавлена можливості вирішувати у судовому порядку питання щодо стягнення таких витрат з відповідача, на якого законом покладений обовязок щодо утримання дитини.

Інші доводи апеляційної скарги щодо щомісячного стягнення з відповідача додаткових витрат не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

В силу положень ст. 88 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог необхідно провести розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, п.1.1, 1.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору встановлюється - за подання заяви майнового характеру у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання апеляційної скарги на рішення суду відповідно у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 1 378 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 357 грн. 73 коп., оскільки при зверненні з апеляційною скаргою позивачем судовий збір не сплачувався.

При цьому, посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що вона звільнена від сплати судового збору, а тому суд першої інстанції незаконно стягнув з неї на користь держави судовий збір, є безпідставними, враховуючи, що за приписами п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються лише позивачі - у справах про стягнення аліментів, в той час, як предметом позову у даній справі є стягнення разово суми додаткових витрат на лікування малолітньої дитини і стягнення щомісячних сум на додаткові витрати наперед, а тому судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має справлятися з урахуванням ставок судового збору, встановлених для спорів майнового характеру.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2016 року в частині стягнення разово з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на дитину змінити. Збільшити розмір стягнення додаткових витрат з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 з 1 543 (одна тисяча пятсот сорок три) грн. 77 коп. до 3 725 (три тисячі сімсот двадцять пять) грн. 37 коп.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 357 (триста пятдесят сім) грн. 73 коп. судового збору належного до сплати в апеляційній інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_9