Справа № 164/1842/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невар О.В.
Провадження № 22-ц/773/1730/16 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю:

секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_5 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця- його матері ОСОБА_6, яка померла 01.11.2003 року.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2016 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які належали спадкодавцю ОСОБА_6.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вищевказане рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а тому обґрунтовано задовольнив позов, навівши відповідні мотиви.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, яка була власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Центральна, 11, в с. Велика Осниця Маневицького району Волинської області, 01.11.2003 року померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, долученого до матеріалів справи (а.с.6).

За час свого життя спадкодавець ОСОБА_6 склала заповіт від 22.01.2003 року, який посвідчений секретарем Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області, згідно з яким житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну частку (пай) заповіла в рівних частках своїм дітям - позивачу ОСОБА_4 та ОСОБА_1

19.05.2004 року, тобто після закінчення встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, одна із спадкоємців за заповітом ОСОБА_1 померла, не оформивши в установленому порядку свої права на спадкове майно (а.с. 7).

Іншим спадкоємцем за законом майна спадкодавця ОСОБА_6 був її син ОСОБА_7, який у встановлений законом строк не вчинив будь-яких дій щодо прийняття спадщини, що підтверджується також поданою ним 17 лютого 2016 року нотаріально посвідченою заявою про згоду на оформлення спадщини спадкоємцями за заповітом.

Як вбачається із рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18.07.2016 року в справі №164/1120/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Великоосницької сільської ради Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яке набуло законної сили, та яким позов задоволено, а також із довідки №1287 від 13.09.2016 р. Великоосницької сільської ради Маневицького району і з витягу із погосподарської книги №3 за 2003 р. слідує, що власником спадкового будинковолодіння була ОСОБА_6 і на час її смерті - 01.11.2003 року з нею ніхто не проживав і не був зареєстрований.

Згідно з ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась 01.11. 2003 року, слід застосовувати як положення ЦК УРСР 1963 року, так і положення нового ЦК України, оскільки шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 01.05.2004 року.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 548 цього Кодексу було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Статтею 549 ЦК передбачені дії, які би свідчили про прийняття спадщини, зокрема, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном та звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строк, встановленого ст.. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.4 цієї ж статті малолітня, неповнолітня недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.2-4 ст. 1273 ЦК України.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З доводів апеляційної скарги, пояснень представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції слідує, що особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 вважає себе такою, що успадкувала спірне спадкове майно після смерті своєї матері ОСОБА_1, котра фактично вступила у володіння спадковим майном, але не встигла належним чином оформити свої спадкові права після смерті бабусі ОСОБА_6

Однак в судовому засіданні апеляційної інстанції жодними належними та допустимими доказами не доведено, що матірю ОСОБА_5 ОСОБА_1 були вчинені дії, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Натомість жодними доказами не доведено факт реєстрації чи проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на момент смерті, а також не встановлено обставин фактичного вступу ОСОБА_1 у володіння вказаним спадковим майном. У суді нічим не спростовано довідку сільської ради (а.с.10) про те, що на день смерті зі спадкодавцем ОСОБА_6 в с. Велика Осниця по вул. Центральна,11 Маневицького району ніхто не проживав і не був зареєстрований.

Отже, будь-які докази щодо поважності неприйняття спадщини померлою ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суду апеляційної інстанції представником позивача додатково надано довідку Великоосницької сільської ради № 1489 від 17.11.2016 р. про те, що ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають за вказаною адресою у спірному будинку та ОСОБА_5 зареєстрована з 23 грудня 2009 року, а ОСОБА_8 з 31 травня 2015 року.

Отже, відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин та норм закону, які діяли на момент відкриття спадщини, ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6, а тому ОСОБА_5 права на спадщину після її смерті не набула.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 слід відхилити, оскільки наведені у ній доводи є безпідставними, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 03 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді