АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1591/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1545/16Головуючий у 1-й інстанції Личковаха О.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Позивач 14 серпня 2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір № PLXRRС14420154 строком на 36 місяців про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) у розмірі 9900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 178,20 грн. та одноразової винагороди у розмірі 900 грн. з кінцевим терміном повернення до 02.05.2011 року. Відповідно до умов договору, боржник зобов'язувався щомісячно здійснювати щомісячний платіж в сумі 507,81 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат.

Внаслідок порушення боржником умов договору, станом на 22.07.2013 року виникла кредитна заборгованість в розмірі 92707, 25 грн., яка складається з наступного: 5984,20 грн. - заборгованість за кредитом; 1268,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2949,54 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 77614,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4390,82 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 92707,25 грн. за кредитним договором № PLXRRС14420154 від 02.05.2008 року та судовий збір у розмірі 927,07 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що при ухваленні рішення судом дана неправильна оцінка встановленим обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що строк позовної давності, про застосування якого відповідач подав заяву, пропущений, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір № PLXRRС14420154 строком на 36 місяців про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) у розмірі 9900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 178,20 грн. та одноразової винагороди у розмірі 900 грн. з кінцевим терміном повернення до 02.05.2011 року. Відповідно до умов договору, боржник зобов'язувався щомісячно здійснювати щомісячний платіж в сумі 507,81 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат.

Відповідно до п. 3.3.3 банк має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно зі ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку.

Матеріали справи не містять направлення банком повідомлення про дострокове повернення кредиту, отже, строк виконання зобов'язання не змінювався.

Згідно актів про передачу заставного майна на відповідальне зберігання від 1 жовтня 2009 року ОСОБА_4 було передано, а позивачем прийнято заставлене майно на відповідальне зберігання.

У вищевказаних актах зазначено, що у випадку непогашення наявної простроченої заборгованості та залишку за кредитом у термін до 14 жовтня 2009 року позичальник доручає ПАТ КБ «ПриватБанк» передати на реалізацію заставне майно за ціною, визначеною незалежним експертом, а виручені від реалізації засоби за вирахуванням витрат на проведення оцінки майна направити на погашення заборгованості.

У період з 18 листопада 2009 року до 15 листопада 2011 року на рахунок банку надійшли грошові кошти за реалізоване майно, які були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором від 2 травня 2008 року.

Внаслідок порушення боржником умов договору, станом на 22.07.2013 року виникла кредитна заборгованість в розмірі 92707, 25 грн., яка складається з наступного: 5984,20 грн. - заборгованість за кредитом; 1268,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2949,54 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 77614,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4390,82 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), п. 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису позичальника.

Крім того, у заяві позичальника від 2 травня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-1926цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що збільшення строку позовної давності між сторонами не відбулося.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1ч.2ст.258 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки за умовами кредитно-заставного договору від 2 травня 2008 року погашення кредиту повинно здійснюватись частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Після закінчення строку дії укладеного договору (до 02.05.2011р.), погашення заборгованості здійснювалося працівниками Банку шляхом зарахування отриманих коштів від реалізації арештованого майна: 27.07.2011р. - 117 грн.; 01.08.2011р. - 47 грн.; 12.08.2011р. - 144 грн.; 15.11.2011 р. - 100 грн.

Що стосується зарахування 07 грудня 2012 року 0,50 грн. в рахунок погашення заборгованості, яке було здійснено СК «Інгострах», то колегія суддів критично відноситься до даної вчиненої дії, оскільки страхова компанія не являється стороною укладеного договору та матеріали справи не містять доказів того, що боржник уповноважував страхову компанію проводити будь-які зарахування в рахунок погашення ним боргу. Окрім того, позивачем не дано будь-якого обґрунтованого пояснення на підставі якого правочину страхова компанія здійснювала будь-які платежі по виконанню спірного кредитного договору.

Надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів вважає, що оскільки зазначені вище дії були проведені не особисто боржником, а позивачем, то не можливо стверджувати, що в даному випадку відбулося переривання строку позовної давності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що особисто боржник вчинив дію 01 жовтня 2009 року шляхом передачі Банку заставного майна для подальшої реалізації з метою погашення заборгованості. В подальшому будь-яких особистих дій, які в свідчили про погашення саме боржником заборгованості або про визнання ним боргу, останнім не здійснювалося.

Ті обставини, що реалізація заставного майна відбулася в значно пізніший період з моменту передачі відповідачем цього майна (01.10.2009року) не можуть свідчити про переривання строку позовної давності в розумінні норми ст. 264 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що переривання загального строку позовної давності не відбулося.

Згідно умов укладеного кредитного договору вбачається, що повернення кредитних коштів визначено окремими щомісячними зобов'язаннями.

Так, відповідно до заяви позичальника (а.с.5т.1), боржник зобов'язувався щомісячно (в період з 02.05.2008р. по 02.05.2011р.) здійснювати погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії та інших витрат. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 18 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 507,81 грн.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, винагороди та комісії, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу та обраховуватися по кожному черговому платежу окремо.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Заява про застосування строку позовної давності відповідачем подана до суду першої інстанції (а.с.66т.1, 12т.2).

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому оцінку пропуску строку позовної давності слід проводити щодо кожного щомісячного платежу.

Кінцевий строк повернення кредитних коштів визначено до 02 травня 2011 року. До суду Банк звернувся з позовом 14 серпня 2013 року. Тому трирічний строк позовної давності повинен обраховуватися по кожному окремому щомісячному платежу.

Відповідно до наданого на запит апеляційного суду розрахунку нарахування пені та відсотків за користування кредитними коштами, вбачається, що після закінчення строку дії договору відсотки за користування кредитними коштами щомісячно не нараховувалися, а здійснювалося нарахування лише пені.

Оскільки, щомісячний платіж складається з заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії та інших витрат та визначений в сумі 507,81 грн., та враховуючи дату подачі позову (серпень 2013 року) і заявлене відповідачем клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, колегія суддів вважає, що заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та комісії підлягає стягненню протягом трьох років, що передують зверненню до суду і до травня 2011 року .

Таким чином в межах трирічного строку позовної давності підлягають стягненню щомісячні платежі, починаючи з серпня 2010 року по травень 2011 року (10 місяців), розмір яких становить 5078,10 грн. (507,81 грн. х 10 міс.=5078,10 грн.).

Що стосується періоду стягнення нарахованої пені, то вона, з врахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності, підлягає стягненню в межах спеціального річного строку позовної давності, що передує зверненню до суду, тобто з 14.08.2012 року та по 22 липня 2013 року (в межах заявлених позовних вимог).

Обраховуючи розмір нарахованої пені за період з 14.08.2012 року по 22.07.2013 рік, колегія суддів виходить з наступних розрахунків.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 01.08.2012 року по 31.08.2012 року нараховано пеню в сумі 1581,43 грн. за 31 день. Таким чином, розмір пені за 1 день в цей період становить 51,01 грн. (1581,43:31=51,01). Починаючи з 14.08.2012 року по 31.08.2012 рік період становить 18 днів. Тому, розмір пені за період з 14.08.2012р. по 31.08.2012р. становить 918,18 грн. (51,01х18=918,18).

Окрім того, згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 28.06.2013 року по 27.07.2013 року нараховано пеню в сумі 1530,34 грн. за 30 днів. Таким чином, розмір пені за 1 день в цей період становить 51,01 грн. (1530,34:30=51,01). Починаючи з 28.06.2013 року по 22.07.2013 рік (межі позовних вимог) період становить 25 днів. Тому, розмір пені за період з 28.06.2013р. по 22.07.2013р. становить 1275,25 грн. (51,01х25=1275,25).

Враховуючи вище викладене та підсумовуючи пеню, нараховану в період з 14.08.2012 року по 22.07.2013 року, колегія суддів вважає, що її розмір становить 17497,03 грн. (918,18+1428,38+1683,45+1530,41+357,10+1122,25+1683,36+1428,32+1479,32+

1632,36+1581,35+1377,30+1275,25=17497,03).

Щодо стосується вимоги про стягнення штрафів, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме така правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні Позичальником будь-якого із грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно з пункту 5.3. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення - при порушення Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором.

Провівши аналіз умов укладеного договору та підстав нарахування пені і штрафів, колегія суддів вважає, що договором передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й те саме порушення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості в сумі 22575,13 грн., яка складається із: 5078,10 грн. - заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами та комісії; 17497,03 грн. - пені.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову до суду в сумі 927,07 грн. (а.с.1т.1), згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог.

Пропорційний розмір задоволений вимог становить 24,6% (22575,13х100:92707,25=24,6).

Таким чином, судові витрати на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог (24,6%), що в даному випадку становить 228,06 грн. (927,07х24,6%=228,06).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» ( 49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемога, 50, рахунок № 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитно-заставним договором № PLXRRС14420154 від 02 травня 2008 року: 5078,10 грн. - заборгованість за кредитом, процентам за користування кредитом та комісією; 17497,03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а всього 22575,13 грн. (двадцять дві тисячі п'ятсот сімдесят п'ять гривень 13 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемога, 50, рахунок № 0001, , МФО 305299) в рахунок відшкодування понесених судових витрат 228,06 грн. ( двісті двадцять вісім гривень 06 коп.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Т.О.Кривчун

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця