Справа № 466/4351/16 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/4555/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Іванової О.О.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року позивач звернулась в суд із позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з нею, а відповідач самоусунувся від обов»язку по утриманню дитини, хоча зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Він не піклується про дитину, про стан її здоровя, не займається її вихованням, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Дитина потребує матеріальної допомоги, знаходиться на повному її утриманні. Проте, вона не має можливості самостійно забезпечувати належне утримання дитини, а тому просить позов задовольнити. Тому, покликаючись на викладені обставини уточнила свої позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на утримання дитини 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини - задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1300 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 10.05.2016 р. до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із даним рішенням, відповідач ОСОБА_2 оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції дійшов хибного висновку з приводу його самоусунення від обовязку по утриманню дитини. На даний час він має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. На підставі такого висновку не вірно застосував ч.1 ст. 184 СК України, якою передбачено правові підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Апелянт вважає, що повинен сплачувати аліменти в частці від заробітку, оскільки, як вбачається з довідки про доходи № 12 від 26 травня 2016 року та довідки про доходи з розшифровкою його доходу № 14 від 03 червня 2016 року, він працює помічником кухаря ТзОВ «Гриль-бар», яке знаходиться в смт. Брюховичі, тобто в населеному пункті, де він проживає. На цьому підприємстві він працює тривалий час з 20.10.2014 року і доходи отримує щомісячно, тобто регулярно. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його пояснення про те, що його заробітна плата складається з двох складових: окладу, який становить 1950 грн. та преміальних виплат - оплату за успішну роботу.

Судом не взято до уваги і те, що мати дитини позивач по справі, теж працює і отримує заробітну плату не меншу ніж він.

Також суд першої інстанції не врахував матеріальне становище апелянта, як платника аліментів. За фахом він є кухар, освоїв роботу мангальщика, влаштуватися на більш оплачувану роботу, однак отримувати надвисокі доходи він не зможе. Він, молода людина, має намір створити нову сімю. Сплативши, присуджені судом 1300 грн. аліментів, для його існування залишиться 356,50 грн. окладу плюс преміальні, розмір яких передбачити неможливо. За ці гроші йому потрібно буде оплачувати за найм квартири, комунальні послуги, купити щось поїсти, одягнутись, тощо.

Вважає, що суд першої інстанції, в його випадку, мав би застосувати ч.1 ст.183 СК України, аліменти присудити в частці від заробітку та частину 2 ст.182, якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме, стягувати з нього - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення такої.До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 р. № 789-ХІІ, ч.7 ст. 8 СК України, передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст.7 СК України), а також зобов»язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано, від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того встановлено, що позивач проживає разом із сином у м. Львів - Брюховичі по вул. За Мостом,7 і син знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо від дитини та не надає кошти на її утримання.

А тому суд вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст. 184 СК України правомірно заявлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_3 та визначаючи розмір аліментів, які підлягають сплаті в твердій грошовій сумі, а саме, в розмірі 1300 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 10 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив враховував матеріальне становище сторін, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, стан здоров»я дитини, а також врахував затверджений прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Проте, колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов'язку.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Як встановлено судом апеляційної інстанції і підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки про доходи № 12 від 26 травня 2016 року та довідки про доходи з розшифровкою доходу № 14 від 03 червня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 працює помічником кухаря ТзОВ «Гриль-бар», яке знаходиться в смт. Брюховичі, тобто в населеному пункті, де він проживає. На цьому підприємстві він працює тривалий час з 20 жовтня 2014 року. Заробітна плата відповідача складається з двох складових: окладу, який становить 1950 грн. та преміальних виплат - оплату за успішну роботу (а.с. 13, 22-23).

Враховуючи обов»язок батьків утримувати своїх неповнолітній дітей, позивач також повинен вживати заходів для забезпечення утримання дітей, оскільки такі обов»язки закон покладає на обох батьків.

Колегія суддів вважає, що наявність передбачених підстав для стягнення аліментів на неповнолітнього сина, позивач суду довела. В той же час, визначення судом першої інстанції аліментів в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, вимогам ст. 184 СК України не відповідає, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що відповідач працює і має постійний стабільний заробіток. А відтак і розмір стягуваних аліментів слід визначати у частці від усіх видів його заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, а відтак і неправильному застосуванні норм матеріального права, що є безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення аліментів на дітей у частці від заробітку.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (п»ятсот п»ятдесят одна гривня 20 коп.).

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч. 1 п. 4 , 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_6 - с.м.т. Брюховичі, вул. Озерна, буд. 46 (особняк), працюючого помічником кухаря в ТзОВ «Гриль-бар» (79492 м. Львів, с.м.т. Брюховичі, вул. Ясна, 7), в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживаючої в м. Львові - с.м.т. Брюховичі, вул. За Мостом, буд.7 (особняк), аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно в розмірі 30 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 травня 2016 року до досягнення ним повноліття. Вказаний розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 10 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (п»ятсот п»ятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7