Провадження № 2/127/5105/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді: Жмудя О.О., при секретарі судового засідання: Шарапанівському Р.П.,

за участі представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулось приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що між ПАТ «СК «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6159370 строком дії з 15.11.2015 року до 14.11.2016 року.

11.02.2016 року об 06 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Келецька, 99 сталася дорожньо-транспортна подія, за участю застрахованого автомобіля під уравлінням ОСОБА_4 та автомобіля FIAT FIORINO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під управлінням водія ОСОБА_5. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль FIAT FIORINO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

За результатом настання ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якого ОСОБА_2 визнав себе винним в настанні ДТП.

Відповідно до калькуляції EUROTAX GLASS`S №165137 від 26.02.2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ становить 19 042 грн. 71 коп.

Згідно умов договору страхування, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 8 991 грн. 29 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 11.02.2016 року та страхового акту №UA001L01/01 від 22.03.2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 40723 від 22.03.2016 року.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 працює таксистом, тому 11.02.2016 року о 06 год 40 хв. одразу після настання ДТП, він залишив записку потерпілій особі зі своїми координатами та покинув місце події, оскільки йому потрібно було відвезти пасажирів на залізничний вокзал. О 07 год. 25 хв., через 45 хв. після настання ДТП, ОСОБА_2 зателефонував на гарячу лінію ПрАТ «СК ПЗУ Україна» для визначення порядку подальших дій. За результатами розмови, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було прийнято рішення про складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У зв'язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце події, що підтверджується поясненнями останнього та наданими доказами, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму завданої майнової шкоди в розмірі 8 991, 29 грн, а також сплачений судовий збір.

До судового засідання представник позивача не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, з огляду на те, що відповідач місце події не залишав, а лише від'їхав з проїзної частини, оскільки заважав руху інших автомобілів. Також зазначив, що відповідач залишив записку власнику автомобіля ФІАТ з номером свого телефону, після чого власник пошкодженого автомобіля зателефонував ОСОБА_2 і він зустрівся з ОСОБА_5

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11.02.2016 року о 06 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю страхувальника ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_2, який згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду визнав себе винним у вчиненні ДТП (а.с. 8-11).

В поясненнях від 16.05.2016 року ОСОБА_2 зазначив, що 11.02.2016 року об 06 год. 40 хв. він відвозив пасажирів на залізничний вокзал, тому після ДТП був змушений покинути місце ДТП. Однак залишив водієві пошкодженого автомобіля записку із своїми координатами для подальшого вирішення питання щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Після чого ще не довізши пасажирів до вокзалу, відповідачу зателефонував власник пошкодженого автомобіля та повідомив, що чекає біля авто. Після чого відповідач висадив пасажирів і відразу поїхав на місце ДТП. О 07 год. 20 хв. відповідач зустрівся з власником пошкодженого авто ОСОБА_5 і ними було складено протокол (повідомлення) про ДТП (а.с.10).

Оскільки цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2, власника автомобіля Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застраховано у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №АЕ/6159370, страховою компанією ПАТ СК «ПЗУ Україна» було здійснено страхове відшкодування в сумі 8 991, 29 грн., з урахуванням суми франшизи в розмірі 1000, 00 грн. Розмір вказаної виплати визначений розрахунком страхового відшкодування (а.с. 21).

Згідно із ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (ч. 1); розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до підпункту в) пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він залишив місце пригоди, визначених у підпункті 33.1.2. статті 33 цього Закону.

Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року затверджено «Правила дорожнього руху» відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху: «залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення працівниками міліції заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу».

Таким чином, дії відповідача не можна розцінювати як самовільне залишення місця події, оскільки позивачем не доведено факт приховування відповідачем ДТП. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що працівниками поліції проводились заходи щодо встановлення розшуку відповідача та (або) його транспортного засобу. На підставі вищевикладеного слід зробити висновок що в задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Жмудь