Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9511/15-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 48 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну порядку участі у спілкуванні з дитиною за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив: зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступні години його участі у вихованні та спілкуванні з донькою: перша, третя середа місяця з 17.00 до 19.00 години, щоп'ятниці з 17.00 до 16.00 години неділі; зобов'язати ОСОБА_3 повідомляти його письмово про кожну зміну адреси проживання та перебування дочки з обов'язковою вказівкою адреси нового місця проживання або перебування останньої. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що після розлучення у жовтні 2012 року між позивачем і відповідачем склалися неприязні стосунки, які стали підставою для виникнення конфлікту між колишнім подружжям з приводу участі батька у вихованні доньки - ОСОБА_5, 02.01.2009р.н. Позивач зазначає, що рішенням виконкому Житомирської міської ради №330 від 20.08.2014року встановлено порядок побачень ОСОБА_4 з його донькою ОСОБА_5: перша, третя середа місяця з 17.00 до 19.00 години, щоп'ятниці з 17.00 до 16.00 години неділі, однак ОСОБА_3 чинить позивачу перешкоди у зустрічах з дитиною, за місцем реєстрації з дитиною не проживає, часто змінює місце проживання дитини і тримає його в таємниці від позивача, рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку побачень з дитиною не виконує, у зв'язку з чим позивач звертався до правоохоронних органів та соціальних служб з приводу встановлення місця перебування своєї доньки, однак останні результату не дали, у зв'язку з чим позивач не може реалізувати своїх батьківських прав.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просила змінити порядок участі батька у спілкуванні з дитиною, визначений рішенням виконкому Житомирської міськради від 20.08.2014 р. №330, встановивши дні спілкування ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5 з урахуванням її бажання на зустріч з батьком, у неділю з 16 до 18 год. у присутності матері. Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що ОСОБА_4 постійно перевозить дитину в громадському транспорті, після чого остання хворіє, внаслідок примусового утримання дочки травмував психіку дитини, негативно вплинув на її виховання, розвиток та стан здоров'я. В свою чергу, донька ОСОБА_5А не бажає бачитись та спілкуватись з батьком. ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок зміни способу життя дитини, виникло велике навантаження, яке відобразилось на навчанні дівчинки та відвідуванні гуртків, а тому існуючий спосіб спілкування дитини з батьком є шкідливим для неї та її здоров'я. Конфлікт виник після утримання батьком дитини протягом кількох місяців по своєму місцю проживання та вирішенням останнього тільки після втручання правоохоронних органів.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2016 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом їх побачень у першу, третю середу місяця з 17.00 до 19.00 години, щоп'ятниці з 17.00 до 16.00 години неділі. Зобов'язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_4 про зміну адреси місця проживання чи перебування доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначенням адреси нового місця проживання або перебування дитини. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 121,80 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначила, що судом при ухваленні зазначеного рішення не враховано інтересів дитини. Зокрема судом не враховано те, що дитина ходить до школи, відвідує гуртки, які обрала за власним бажанням. Постійні переїзди до місця проживання батька негативно впливають на стан здоров'я дівчинки та на навчальний процес, оскільки дитина не має часу на підготовку шкільного домашнього завдання. До того ж судом було проігнорована думка дитини щодо участі батька у її вихованні та годинах спілкування з нею. Також, судом безпідставно було зазначено те, що вона чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, адже зі змісту характеристики виданої за місцем навчання дитини вбачається, що вона особисто не бажає спілкуватися з батьком незважаючи на те, що він приходить до школи.

Представники відповідача ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги і зазначили, що після утримання батьком дочки по своєму місцю проживання більше двох місяців, остання не бажає спілкуватися з батьком наодинці та боїться його, а тому зустрічі з батьком з пятницю по неділю по місцю його проживання негативно вплинуть на її психіку. Судом не враховано всі обставини справи.

Позивач ОСОБА_4 та його представник заперечують у задоволенні скарги і зазначають, що дитина бажає спілкуватися з батьком.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не має жодного наміру перешкоджати доньці відвідувати гуртки та секції, що підтвердив у судовому засіданні, проте бажає мати можливість супроводжувати свою дитину на відповідні заняття та спортивні тренування, слідкувати за її розвитком та здобутками. Враховуючи рекомендації органу опіки і піклування, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушених батьківських прав позивача ОСОБА_4 шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в участі батька у вихованні та спілкуванні з його дитиною ОСОБА_5 відповідно до способу визначеного рішенням виконкому Житомирської міської ради від 20.08.2014 р. №330 (а.с. 6)

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам законодавства.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 17 травня 2008 року до 12 жовтня 2012 року, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3, 4). Після розлучення донька залишилися проживати разом з матір'ю, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до рішенням виконкому Житомирської міської ради від 20.08.2014 року №330 батьку ОСОБА_4 визначено спосіб участі у вихованні дитини шляхом встановлення побачень із донькою ОСОБА_5 у першу та третю середу щомісяця з 17 до 19 год. та щоп'ятниці з 17 до 16 год. неділі (а.с. 6).

Відповідно до норми зазначеної у ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Згідно звернення 23.01.2015 року ОСОБА_4 до Житомирського міського відділу міліції УМВС України в Житомирській області з приводу встановлення місця перебування колишньої дружини ОСОБА_3, з якою перебуває спільна донька ОСОБА_5, встановлено місце їх проживання зазначених осіб за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Зі змісту листа Житомирського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 30.04.2015 р. №702 вбачається, що 01.04.2015 р. та 01.04.2015 р. зафіксовано спробу побачень ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до рішення виконкому Житомирської міської ради від 20.08.2014 р. №330), однак побачення не відбулося, оскільки за вказаною адресою колишня дружина не проживає. Вітчим ОСОБА_6 повідомляти фактичне місце проживання доньки позивача відмовився (а.с. 8).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 09.07.2015 року звертався до керівництва Житомирського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді з приводу неможливості реалізації батьківських обов'язків у зв'язку з тим, що відвідуючи відомі йому адреси проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 уже півроку позбавлений можливості побачень з донькою (а.с. 9).

Згідно ч.1 ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин. що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність спору між сторонами щодо участі батька у вихованні дитини, але не врахував докази, надані іншою стороною спору, та інтереси дитини.

У відповідності до ч.5 ст.19 СК України апеляційним судом витребувано з органу опіки та піклування висновок з приводу даного спору, що не було здійснено судом першої інстанції, який підтвердив своє рішення від 20.08.2014 року №330.

Колегія суддів не може погодитися із ним в повній мірі, зважаючи на таке.

Так, ч.2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, із тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст. ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про встановлення щотижневих побачень дитини з батьком у період з 17 год. п'ятниці до 16 год. неділі, було порушено рівність батьків на участь у вихованні дитини, оскільки мати останньої була позбавлена можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною у вихідні дні.

При цьому не було враховано інтереси самої дитини та можливий вплив таких зустрічей на її психіку з урахуванням тих обставин, що існують на даний час.

Медичними довідками підтверджено часті хвороби дитини (а.с.43-45).

Як вбачається з протоколу експертного-психологічного обстеження від 01.11.2014 року, проведеного практичним психологом Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_7 дівчинка на момент огляду була більш прихильна до батька.

Сторонами не заперечується, що у порушення визначених рішенням виконкому Житомирської міської ради від 20.08.2014 р. №330 годин спілкування батьком з донькою, у жовтні 2014 року він забрав останню по місцю свого проживання, де вона перебувала кілька місяців, внаслідок чого ОСОБА_3 вимушена була звертатися для її повернення до правоохоронних органів (а.с.42, 47, 48).

Після повернення дитини до матері ставлення до батька змінилося.

Згідно характеристики ЗОШ № 1 м.Житомира ОСОБА_4 іноді відвідує дитину у школі, однак остання не хоче спілкуватися з батьком, лякається, відвертається від нього (а.с.41).

У лютому 2016 року психолог після спілкування з дитиною зазначив, що остання про батька розповідає неохоче і важко переживає конфліктні ситуації у родині, на даний час більш прихильна до матері. Зазначеним висновком також спростовуються доводи ОСОБА_4 про намовляння доньки з боку матері, оскільки донька ОСОБА_5 підтвердила, що мама говорить з нею про тата.

Оцінюючи вищевказані докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про прихильність дитини до обох батьків, яка змінюється в більшу чи меншу сторону в залежності від певних подій. Конфлікт щодо місця проживання дитини під час її тривалого перебування у батька в жовтні-листопаді 2014 року зменшив її прихильність до батька.

Таким чином, на час розгляду справи у суді першої інстанції як у матери дитини так і у самої дитини існували реальні побоювання повторення подій 2014 року, що вплинули на психіку останньої, а тому доводи позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 щодо побачення дитини у присутності матері та обмеження їх спілкування по місцю проживання батька є обґрунтованими.

З урахуванням інтересів дитини, відвідування нею гуртків у період з понеділка по суботу, стану її здоровя, віку та прихильності до батьків, а також прав сторін, колегія суддів приходить до висновку про встановлення побачень дитини з батьком у першу, третю середу місяця з 17 год. до 19 год. та у другу, четверту неділю місяця з 14-17 год. в присутності матері у населеному пункті проживання (перебування) дитини.

Зміна у подальшому ставлення дитини до батька може бути підставою для зміни годин побачень.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Контроль за виконанням батьками обовязку по вихованню дитини покладено на органи опіки та піклування, які зясовують її місце проживання та проводять обстеження умов проживання.

ОСОБА_4 відомо місце навчання дитини.

Нормами СК України не передбачено такого способу захисту порушеного права щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, як зобовязання іншої сторони повідомляти про зміну місця проживання дитини. Вирішення вимоги про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною зобовязує іншу сторону повідомляти про місце перебування дитини для зустрічі, а тому зазначена вимога задоволенню не підлягає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_8 шляхом встановлення наступних часів побачень у присутності матері :

- перша та третя середа місяця з 17-00 год. до 19-00 год.;

- друга та четверта неділя місяця з 14-00 год. до 17-00 год.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: