_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/857/15-ц
Провадження № 2/520/4836/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016 року/

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного товариства „Альфа - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів,

Встановив,

ПАТ «Альфа- Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 1714869,31 грн. за кредитним договором №800000493, укладеним 20.07.2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором кредиту . Заочне рішення Київського райсуду м. Одеси, ухвалене по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» 26.05.2015 року, судом скасоване 15.09.2016 року на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення і наданих до заяви документів, справу призначено до розгляду на загальних підставах. Представник Банку до сьогоднішнього судового засідання не з'явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує, зустрічний позов не визнає.

Представник відповідача позов не визнав і заявив зустрічні вимоги про захист прав споживача шляхом визнання пунктів 5.2. і 10.5 кредитного договору №800000493 недійсними з підстав їх невідповідності вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» і зобов'язання ПАТ «Альфа-Банк» перерахувати відсотки за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою в розмірі 12,25%.

Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

20.07.2007 року Закрите Акціонерне товариства «Альфа Банк» (нині ПАТ «Альфа Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №800000493, за умовами якого ОСОБА_1 надавався кредит у сумі 105300 дол.США на придбання квартири. ОСОБА_1 зобов'язався повернути всю суму кредиту до 20 липня 2022 року та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,25% річних.

Банк стверджує, що позичальник не виконує свої зобов'язання за договором - не повертає кредитні кошти і не сплачує відсотки в розмірі в строки, визначені умовами договору, тому станом на 20.12.2014 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 83286,78 дол.США, що дорівнює 1313380,05 грн. за відсотками 9369,72 дол.США, що дорівнює 147754,58 грн. Оскільки відповідач досудову вимогу банку залишив без уваги, банк звернувся до суду з цим позовом.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на такі докази: Кредитний договір №800000943 від 20.07.2007 року, загальні умови кредитування, графік повернення кредитних коштів, копію паспорту відповідача, розрахунок суми боргу, досудову вимогу на адресу відповідача, виписку з особового рахунку, статутні документи банку.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов, вимагає визнати положення договору кредиту в частині зміни розміру процентів за користування кредитом (п.5.2) і в частині визначення строків позовної давності за спорами, що виникають з цього договору, в 50 років, посилаючись на їх невідповідність вимогам ст..18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідач вимагає зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» розрахувати відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 12,25%.

При вищевикладених обставинах позов банку підлягає задоволенню, а зустрічний позов - частковому задоволенню з таких правових підстав:

20.07.2007 року сторони уклали кредитний договір на умовах повернення, строковості, платності грошових коштів на суму 105300 дол.США. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами.

Суд встановив і сторони визнали, що Банк свої зобов'язання за договором виконав і видав позичальнику передбачені умовами договору грошові кошти шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника (а.с.16). Відповідно до п.5.2 Договору кредиту Банк збільшив з вересня 2008 року відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 12,25% до 15% річних, про що повідомив позичальника належним чином (а.с.88) і в період з 20.09.2008 року по 21.03.2014 року позичальник сплачував відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних.

З огляду на рішенняКонституційного суду України від 09.02.1999 р. №1-рп/99 «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України зважаючи на закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, наявність належних письмових доказів про своєчасне повідомлення позичальника про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом і сплату відсотків позичальником за підвищеною ставкою на протязі 6 років, суд дійшов висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 про визнання п.5.2 договору кредиту недійсним з підстав невідповідності ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Надані суду письмові докази свідчать, що з 20.08.2007 року по 20.02.2014 року ОСОБА_1 повернув банку кредитні кошти в сумі 41579,45 дол.США і сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 71331,88 дол.США (а.с.62-63). З 20 березня 2014 року ОСОБА_1 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором і не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки відповідно до графіку погашення кредиту. Умовами договору передбачене право банку вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі і стягнення відсотків (п.5.1). Також умовами договору (п.3.6) передбачена відповідальність позичальника за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів - позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. За розрахунком банку відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 253734,68 грн. за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним п.10.5 кредитного договору, яким визначено строк позовної давності за спорами, що випливають із даного договору, становить 50 років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Термін позовної давності не можна змінити за згодою сторін, навіть якщо це прописано в кредитному договорі.

Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Так, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З розрахунку заборгованості (а.с.62) вбачається, що позичальник останній платіж на погашення кредиту і сплату відсотків зробив у лютому місяці 2014 року. У січні місяці 2015 року Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Тобто, у даному випадку банк звернувся до суду за захистом своїх інтересів в установлені законом строки позовної давності.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов Публічного Акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м. Київ вул..Десятинна,4/6 ) за кредитним договором №800000493 від 20.07.2007 року 1714869 грн. 31 коп., де борг за кредитом 1313380,05 грн., борг за відсотками - 147754,58 грн., пеня -253734,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір 3654 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити частково і визнати недійсним п.10.5 кредитного договору №800000493 від 20.07.2007 року щодо визначення строку позовної давності за спорами, що випливають із даного договору, в 50 років. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м. Одеси протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.