УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій неправомірними та визнання недійсним договору за касаційною скаргою представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 7 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 лютого 2007 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») був укладений договір № 10/PVN8-02-07 про надання валютного споживчого кредиту в сумі 27 тис. доларів США, зі сплатою 14,5 % річних та строком повернення до 9 лютого 2027 року, для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1. У Додатку № 1 від 9 лютого 2007 року до кредитного договору сторони узгодили Графік зниження розміру заборгованості.

У подальшому банк запропонував йому внести зміни до Графіку зниження розміру заборгованості, на які він не погодився у зв'язку зі збільшенням розміру ануїтетного платежу.

Крім того, при укладенні даного правочину відповідач не надав йому повної інформації щодо умов кредитування.

Враховуючи викладені обставини, просив визнати неправомірними дії віповідача щодо пропозиції внести зміни до Графіку зниження заборгованості від 9 лютого 2007 року та визнати недійсним кредитний договір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 7 червня 2016 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 4, 11, 1518, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215, 536, 509, 626-628, 651, 652, 1054 ЦК України, оцінивши належним чином подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору з підстав, заявлених ОСОБА_4

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У п. 3.2 договору кредиту передбачено, що зміни до нього вносяться за згодою сторін (а.с. 4).

Банк направив боржнику пропозицію про внесення змін до Графіку зниження розміру заборгованості. Проте позичальник не прийняв цю пропозицію, у зв'язку з чим зміни не відбулись.

Підписуючи оспорюваний правочин, ОСОБА_4 підтвердив, що він ознайомлений з його умовами та повністю з ними погоджується, в т.ч. і з Графіком зниження розміру заборгованості та поверненням кредиту у доларах США (а.с. 4-6).

За таких обставин намір банку внести зміни до вказаного Графіку не є підставою для визнання недійсним кредитного договору та визнання таких дій відповідача неправомірними.

Таким чином, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують ізводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 7 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закоропивний С.Ф. Хопта