Справа № 526/1643/16-ц
Провадження № 2/526/863/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2016 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.

з участю секретаря- Широколави О.В.

відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичих осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач звернувся до суду у серпні 2016 року з позовом до відповідачів. Просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 7945 доларів США 21 цент станом на 13 травня 2016 року.

У судове засідання представник позивача не з'явився, згідно позовної заяви та письмових заперечень на клопотання відповідача прохає розглянути справу за його відсутності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав та пояснив, що у зв'язку із значним зростанням курсу долара США він не має можливості сплачувати щомісячні платежі у визначеному договором розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти стягнення з нього суми заборгованості заперечував, так як згідно наданих копій між банком та основним боржником було укладено п'ять додаткових угод, але з останніми додатковими угодами, якими було змінено умови кредитного договору він не ознайомлений та не знав про їх існування. Окрім того зазначив, що банк не повідомляв його про наявність заборгованості ОСОБА_1 по сплаті кредиту.

Заслухавши відповідачів вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання відповідачем ОСОБА_1 позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб, суд вважає за можливе в частині стягнення з нього заборгованості в сумі 7945,21 доларів США позовні вимоги задовольнити, так як її наявність підтверджується наданими копіями кредитного договору та додаткових угод до нього, розрахунком суми заборгованості.

У частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_2 вищезазначеної суми, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки 2120/03/07-к, згідно з яким останній поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору 2 120/03/07-к від 26 жовтня 2007 року.

Пункт 5.3 передбачає закінчення його дії належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами договору поруки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-1451цс16 із ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до визначеного кредитним договором графіку, ОСОБА_1 зобовязався погашати кредит щомісячними платежами. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6- 53 цс 14 з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи, що останній періодичний платіж було здійснено ОСОБА_1 16 січня 2015 року, тому позовні вимоги повинні були бути предявлені до поручителя ОСОБА_2 в межах шестимісячного строку, тобто починаючи з лютого 2015 року до серпня 2015 року, але кредитор звернувся до поручителя з позовом з пропуском строку, передбаченого ст.559 ЦК України, що припиняє поруку.

Керуючись ст.ст. 10,60, 212-214 ЦПК України,-

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №2120/03/07-К від 26.10.2007 року в сумі 7945 доларів США 21 цент та сплачений судовий збір в сумі 3016,74 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення в той же строк з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий: С. А. Киричок