Справа № 605/361/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" вересня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т..В. за участю представника позивача ОСОБА_1.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , Мужилівської сілської ради про визнання права на спадкове майно по закону,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою вул.. Мохунівка, 42с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області в цілому в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5

Позивач зазначає, що після смерті її батьків ОСОБА_6, яка померла 15.11. 2012 року та ОСОБА_5, який помер 19.08. 2014 року залишилось спадкове майно, житловий будинок з надвірними будівлями, що в с. Мужилів вул.. Мохунівка, 42 Підгаєцького району. Вказаний житловий будинок належав до колгоспного двору, в якому проживали лише її батьки. Позивач також вказує на те, що після смерті матері її батько ОСОБА_5 прийняв спадщину шляхом фактичного користування майном , однак нотаріально прийняття спадщини не оформив.

Спадкоємці, її сестри- дочки померлих, є відповідачами, які не претендують на спадкове майно..

Оскільки вона, позивач, звернулася до державного нотаріуса для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок., у зв'язку з чим звернулася з даним позовом до суду.

Представник позивача , яка діяла в судовому засіданні на підставі довіреності, позовні вимоги, підтримала при судовому розгляді справи

Відповідач представник Мужилівської сільської ради в судове засідання не зявилися, до суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказали, що не заперечують щодо задоволення позову .

Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ч.4 ст.169 ЦПК України

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що будинковолодіння за адресою вул.. Мохунівка, 42 в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області складається з житлового будинку, та господарських будівель і споруд, інвентаризаційною вартістю станом на 20.04.2015 року 21560 гривень .

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_7 одружилися 23 вересня 1956 року, після одруження подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

Згідно довідок Мужилівської сільської ради № 148 від 17.04.2015 року та від 18.07.2016 року за № 651 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою вул. Мохунівка, 42 с. МужилівПідгаєцького району Тернопільської області по погосподарській книзі №6 особовий рахунок №242 побудований в 1959 році, відносилось до господарств „ колгоспний двір і станом на 01 липня 1990 року та на 15.04.91 року у ньому проживала ОСОБА_6, голова двору та ОСОБА_5

Судом встановлено та сторони не заперечують, що вищевказаний будинок і добудови господарські споруди побудовані подружжям ОСОБА_5 під час перебування в зареєстрованому шлюбі.

За правилами ст.ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної вланості.

15 квітня 1991 року введено в дію Закон України „Про власність, яким передбачено право спільної сумісної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Згідно із абзацом першим п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

Відповідно до п.п. «б» п. 6 цієї постанови розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Станом на 15 квітня 1991 року, коли з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування така окрема форма власності, як власність колгоспного двору, членами колгоспного двору, якими були мати та батько позивача, кожному з них, виходячи з рівності їх часток (ст. 123 Української РСР 1963 року в редакції до 16.12.93 року), на той час належало на праві власності по 1/2 частці в частині спірного жилого будинку, яка перебувала у власності цього колгоспного двору. Таким чином на час припинення колгоспного двору частка матері та батька позивача в домоволодінні розташованому вул.. Мохунівка, 42 с. МужилівПідгаєцького району Тернопільської області становила ? частки кожного.

Згідно свідоцтва про смерть гр. ОСОБА_6 померла 15.11. 2012 року в м. Підгайці Тернопільської області. Після її смерті відкрилася спадщина по закону на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за вищезазначеною адресою.

ОСОБА_2; ОСОБА_3та ОСОБА_4 дочки спадкодавця ОСОБА_6О , спадщину по смерті матері не прийняли, що сторонами не заперечується.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, а також вчинення ним будь-яких дій, направлених на управління спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Оскільки інші спадкоємці по закону першої черги ( дочки, ОСОБА_6О.) спадщину не прийняли, то відповідно лише чоловік померлої ОСОБА_5 прийняв спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном після смерті дружини, оскільки проживав разом з нею, в тому числі і на момент її смерті

Отже єдиним спадкоємцем першої черги за законом після померлої ОСОБА_6, що прийняв спадщину на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом відповідно ч. 3 ст.. 1268 ЦК України, є її чоловік - ОСОБА_5А ., але не одержав свідоцтво про право на спадщину, тобто спадкоємець встиг прийняти спадщину, але не встиг її оформити.

Батько позивача ОСОБА_5 помер 19 серпня 2014 року

Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали ,заяви про прийняття спадщини чи про відмову від неї ,в тому числі на користь інших спадкоємців , в передбачений законом 6-місячний строк не подали і не вчинили інших дій (угод) з іншими спадкоємцями ,які свідчили б про прийняття ними спадщини чи її перерозподіл.

Таким чином ,вони спадщину своєчасно не прийняли і своєчасно не відмовились від неї. Тому доводи позивача та представника позивача під час судового розгляду справи щодо, відмови відповідачів від спадщини на користь ОСОБА_2, яка була вчинена ними в 2016 році, не можуть бути прийняті до уваги.

В такому випадку, неприйняті ними частки спадщини по аналогії з ч.2 ст. 1275 ЦК України підлягали розподілу порівну між іншими спадкоємцями за законом ,які спадщину прийняли .

Отже, позивач по справі,яка спадщину прийняла , має право на всю частку в спадщині.

Суд погоджується з доводами представника позивача щодо фактичного прийняття спадщини позивачем після смерті свого батька, оскільки вказаний факт визнається відповідачами, про це свідчать матеріали справи заяви відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання позову.

Відсутність оформлення та реєстрації права власності на спірний будинок за спадкодавцем позбавляє можливості позивачці оформити свої спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку, що стверджується і письмовою відповіддю Підгаєцької державної нотаріальної кнтори за № 367/01-16 від 23.04.2015 р.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до змісту ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Предметом спору по даній справі є нерухоме майно. Судовим розглядом встановлено, що ніхто із членів двору не оформили за життя право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніш законодавством (ст. 120 ЦК УРСР).

Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до чинного на той час законодавства ( в редакції яка діяла станом на час смерті спадкодавців) будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія Інструкції „Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року не поширювалась на сільську місцевість. Тобто у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачалось.

Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок № 42 по вулиці Мохунівка, в с. мужилів Підгаєцького району Тернопільської області рахується 1959 року забудови та відомості стосовно вказаного будинку внесено в по господарську книгу № 6 с. мужилів Підгаєцького району.

Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавцівОСОБА_6 та ОСОБА_5 на частки в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останні не були власниками даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 р. № 121 обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 р. - дня набрання чинності Інструкції.

Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.1998 р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку.

Враховуючи, що померлимОСОБА_6 та ОСОБА_5,належить право власності на 1/2 частини вказаного будинку кожному, яка входить до складу спадщини після їх смерті, те,що батько позивачки має право на ? частину будинковолодіння, як спадкоємець за законом після смерті дружини та фактично прийняв спадщину, а позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, який прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_5 , але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через органи нотаріату у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_2 необхідно визнати в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які належала на праві власності ОСОБА_5, та на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які належала померлому її батькові, в порядку прийняття спадщини по закону. Що залишилась після смерті ОСОБА_6, а тому позов позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60,88.209, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.1261, 1268 , 1276 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на 1/1 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою вул. Мохунівка № 42 в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, що залишилось після смерті ОСОБА_5, який помер 19 серпня 2014 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_8