Справа №484/1643/15-ц 29.08.2016 29.08.2016 29.08.2016
Справа № 484/1643/15-ц Головуючий у 1 інстанції Закревський В.І.
Провадження №22-ц/784/1973/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

29 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою комунального підприємства «Затишок» рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року по справі за позовом комунального підприємства «Затишок» до ОСОБА_3, треті особи Первомайська міська рада Миколаївської області та Орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, про виселення із службового жилого приміщення без надання іншого житла, -

в с т а н о в и л а :

29 квітня 2015 року комунальне підприємство «Затишок» (далі КП «Затишок») предявив позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа Первомайська міська рада, який обґрунтовувало наступним.

Відповідно до рішення 66 сесії Первомайської міської ради Миколаївської області 5 скликання від 25 червня 2009 року № 25 «Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради від 27.07.2007 року № 22 КП «Затишок» визначено балансоутримувачем всього житлового фонду м. Первомайська, у тому числі й службової квартири АДРЕСА_1.

02 серпня 2010 року Управління культури, спорту та молодіжної політики Первомайської міської ради звернулося до Міського голови міста Первомайська з клопотанням про надання службового житла молодим спеціалістам ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яких запрошено на роботу в міський центр культури та дозвілля ім. Є.Зарницької.

Рішенням Первомайської міської ради Миколаївської області № 646 від 08 жовтня 2010 року зазначене клопотання було розглянуто і ОСОБА_5, як працівнику Управління культури, спорту та молодіжної політики Первомайської міської ради, на сімю з трьох чоловік: він, дружина ОСОБА_3 та малолітня донька ОСОБА_6, надано службове приміщення двокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

01 серпня 2014 року наказом по підприємству № 57-«к» ОСОБА_5 звільнено за власним бажанням з посади керівника хореографічного колективу, в результаті чого він припинив трудові відносини з Управлінням культури, спорту та молодіжної політики Первомайської міської ради.

В жовтні 2014 року Управління культури, спорту та молодіжної політики Первомайської міської ради направило йому листа з вимогою звільнити в термін до 15 жовтня 2014 року надане службове житло, у зв'язку з припиненням ним трудових відносин.

Проте, той цю вимогу проігнорував, службове приміщення не звільнив, продовжуючи разом з сім'єю в ньому проживати.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_6 із названої квартири за судовим рішенням.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 25 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, зазначене рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою цього ж суду від 08 червня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області.

В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги щодо ОСОБА_5, на його виселені не наполягала, оскільки він добровільно звільнив квартиру.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено за його безпідставністю.

КП «Затишок» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовувало невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду 1 інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та її донька за законних підстав вселилися в спірне житло і не втратили на нього права, а таму не можуть бути виселені без надання іншого житла.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо них та результату вирішення справи законними і обґрунтованими.

Так, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення одинокі особи з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними (стаття 125 ЖК України).

Згідно зі статтею 18 Закону України Про охорону дитинства діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей).

У справі, яка переглядається, судом 1 інстанції встановлено, що молоді спеціалісти ОСОБА_5 і ОСОБА_3 працювали у міському центрі культури і дозвілля ім. Є.Зарницької управління культури, спорту та молодіжної політики Первомайської міської ради, у звязку з чим за клопотанням начальника управління культури, спорту та молодіжної політки ОСОБА_7 рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради № 646 від 08.10.2010 року на них та їх доньку ОСОБА_6 було надано, як службове, спірне житло.

ОСОБА_5 залишив місце роботи і звільнив квартиру.

ОСОБА_3 хоча й тимчасово припинила трудові відносини з управлінням, проте разом з малолітньою донькою продовжувала проживати в раніше займаній квартирі, вносила і вносить за неї та за комунальні послуги плату.

16 березня 2015 року трудові відносини між нею та міським центром культури і дозвілля ім. Є.Зарницької управління культури, спорту та молодіжної політики Первомайської міської ради були відновлені і вона знову стала працювати в центрі на посаді керівника вокального гуртка (а.с. -65, 135 зв.).

У звязку з цим, на час ухвалення оскарженого рішення законних підстав для її виселення, тим більше з малолітньою донькою, у суду не було, а тому у позові слід відмовити.

Оскільки цього ж, з таких підстав дійшов і міськрайонний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги колегією не знайдено, а тому її слід відхилити.

Оскаржене рішення у повній мірі узгоджується з положеннями частини першої статті 6, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, рішенням Європейського суду з прав людини по справі Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року), де Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Щодо посилання представника позивача на ту обставину, що спірна квартира надавалася, як службова саме ОСОБА_5, а дружина та донька, як члени його сімї, набули право на користування нею, яке є похідним від його права і, що з втратою тим права на це житло, автоматично припиняється і їх право на нього, то воно не може братися до уваги, оскільки не ґрунтується ні на законі, ні на дійсних обставинах справи, аналіз яких викладено вище.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженої ухвали, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення заяви.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Затишок» відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

ОСОБА_8