Справа № 692/465/16-ц
Провадження № 2/692/217/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі:

головуючого - Задорожнього В.П.,

при секретарі - Савенко О.В.,

за участі представника

позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про тлумачення заповіту,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою, в якій просили здійснити тлумачення заповіту, складеного 30 червня 2010 року ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 55 та посвідченого секретарем виконкому Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_7, а саме, що ОСОБА_6 згідно заповіту від 30 червня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 55 та посвідченого секретарем виконавчого комітету Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку площею 2,1760 га, що знаходиться за адресою Черкаська область Драбівський район, Степанівська сільська рада та належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 064854, виданого Драбівською райдержадміністрацією ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частинах.

В судовому засіданні представник позивачів просила суд позов задоволити. Пояснила, що позивачам в нотаріальній конторі при прийнятті спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 було відмовлено на тій підставі, що в тексті заповіту зазначено, що спадкодавець робить заповітне розпорядження на належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 064854, виданий Драбівською райдержадміністрацією, який він заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Державний акт є правовстановлюючим документом, а законом не передбачено його успадкування, оскільки успадкувати можна лише майно. Вважає, що спадкодавець при складенні заповіту мав намір заповісти власне земельну ділянку, а не правовстановлюючий документ на неї, що відповідає як спадковому законодавству, так і звичаям. Виходячи із змісту ст.213 ЦК України, при тлумаченні заповіту слід враховувати мету, яку переслідував спадкодавець, усталену практику взаємовідносин та звичаї. Заповідач не складав власноручно заповіт, а лише підписав його текст, тому причиною неправильного викладу змісту є неналежне виконання секретарем сільської ради своїх обов»язків.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, в письмовій заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, оскільки вважає, що і вона має право на частину земельної ділянки, права на яку посвідчує державний акт, вказаний в заповіті.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із дослідженої в судовому засіданні копії заповіту від 30 червня 2010 року встановлено, що ОСОБА_6 в тексті заповіту вказав, що він робить заповітне розпорядження на належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 064854, виданий Драбівською райдержадміністрацією, який він заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 на момент смерті мав право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,18 га в адміністративних межах Степанівської сільської ради на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 064854 від 29 грудня 2003 року.

Згідно свідоцтва про смерть від 28 січня 2011 року, ОСОБА_6 помер 28 січня 2011 року в с. Степанівка Драбівського району Черкаської області. Після його смерті відкрилась спадщина.

Як встановлено із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 січня 2016 року, приватним нотаріусом ОСОБА_8 відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,1760 га, яка знаходиться в адмінмежах Степанівської сільської ради, оскільки нотаріус видає спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину на майно, а не на правовстановлюючий документ.

Тому в даному випадку між спадкоємцями по закону та спадкоємцями за заповітом виник правовий спір щодо змісту заповіту, який може бути вирішений судом.

Згідно із частинами 1 та 2 ст.1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

За змістом ч.4.ст.213 ЦК України, якщо буквальне значення слів, понять та загальноприйняте значення термінів не дають можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із змісту наведених норм вбачається, що до складу спадщини можуть входити речові права на конкретне майно, в даному випадку на земельну ділянку, зокрема право власності чи користування нею. Тобто закон не передбачає перехід права на правовстановлюючі документи, які, в даному випадку, не є самостійним об»єктом цивільних прав на відміну від цінних паперів.

Тому очевидно, що спадкодавець, виражаючи свою волю, мав намір заповісти конкретне майно, яке має індивідуальні ознаки, - земельну ділянку, посвідчену державним актом, реквізити якого спадкоємець і вказав в заповіті. Відсутність правових знань та навиків спадкодавця та секретаря сільської ради при складанні заповіту не може бути перешкодою в реалізації своїх прав спадкоємцями за заповітом. Представник позивачів в судовому засіданні підтвердила намір ОСОБА_6 заповісти належну йому земельну ділянку (пай) своїм онукам - позивачам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57 ч.2, 208,209,210,212,214,215 ЦПК України, с у д, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про тлумачення заповіту задоволити повністю.

Розтлумачити зміст заповіту, складеного 30 червня 2010 року ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 55, посвідченого секретарем виконкому Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_7, а саме, що ОСОБА_6 згідно заповіту від 30 червня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 55 та посвідченого секретарем виконавчого комітету Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів належну йому земельну ділянку площею 2,1760 га, що знаходиться за адресою Черкаська область Драбівський район, Степанівська сільська рада та належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №064854, виданого Драбівською райдержадміністрацією, - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частинах.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд, а особами, які не брали участі в розгляді справи, в той же термін з дня отримання копії даного рішення.

Головуючий: