АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2897/16 Справа № 204/3027/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовними вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітку, в обґрунтування яких зазначив, що між сторонами було укладено трудовий договір, згідно вимог якого, відповідач повинен здійснювати оплату праці працівників за виконані ними трудові обовязки. Однак, через невиплату відповідачем заробітної плати за тривалий час позивач змушений був звільнитися з ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова». Розрахунок на підставі звільнення з ОСОБА_3 було проведено 25 лютого 2015 року. За період з липня 2014 року не виплачувалася заборгованість по заробітній платі. 24 грудня 2014 року було проведено часткову виплату заборгованості за серпень 2014 року, потім 23 лютого 2015 року погашено заборгованість по листопад 2014 року. Остаточний розрахунок з виплатою заборгованості по заробітній платі по лютий 2015 року було проведено лише 02 квітня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути на його користь з ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» середній заробіток за період з 26 лютого 2015 року по 02 квітня 2015 року у розмірі 2089 грн. та частину витрати заробітку у відповідності до положень Закону України «Про оплату праці» у розмірі 18805 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» та 25 лютого 2015 року звільнився з даного підприємства через невиплату відповідачем заробітної плати протягом тривалого часу.

У звязку із порушенням ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» норм трудового законодавства України, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати , яка за грудень 2014 року становить 1760 грн., за січень 2015 року 1545 грн., за лютий 2015 року 3367,02 грн. та яка була погашена шляхом перерахування вказаних коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, позивачу було нараховано суму середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, після утримання податку на прибуток та тимчасового військового збору, яка становить 2575,26 грн. та суму компенсації втрати частини заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 777,70 грн., які відповідно до наданих суду квитанції були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Положеннями ст. 116 КЗпП України, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та виходив із наданих відповідачем квитанцій, згідно яких ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» в повному обсязі було погашено заборгованість перед позивачем заборгованість по заробітній платі, а також суму компенсації і середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку.

Основним доводом апеляційної скарги позивача є проігнорована судом першої інстанції сума у розмірі 12000 грн., яка із пояснень ОСОБА_2 є нарахованою інфляцією за період з 17 червня 2014 року по 25 лютого 2015 року на витрати у звязку із затримкою відповідачем виплат по заробітній платі.

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією апелянта, оскільки як вбачається із фактичного викладу обставин справи в позовній заяві ОСОБА_2, витрати у розмірі 12000 грн. є отриманим прибутком у спеціалізованій кредитній установі, яка надає короткотермінові позики під заставу особистого майна позичальника, в даному випадку коштовностей позивача, за що ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» жодної відповідальності не несе.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_4