У Х В А Л А

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті якої є він, позивач. Спадщина після її смерті складається із земельної ділянки площею 5,77 га, розташованої на території Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Посилаючись на те, що він прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадщиною та не звертався із заявою про прийняття цієї спадщини до нотаріуса, позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності на зазначену вище земельну ділянку.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2006 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 5,77 га, розташовану на території Солонцюватської сільської області Бобринецького району Кіровоградської області, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 29 березня 2002 року.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 липня 2015 року рішення районного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_5 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності того, що після смерті ОСОБА_4 позивач фактично вступив в управління спадковим майном, що є підставою для визнання за ним права власності на це майном в порядку спадкування за заповітом.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що до участі у справі в якості відповідачів не залучено дітей спадкодавця, які на час відкриття спадщини були неповнолітніми, зокрема ОСОБА_5, 1987 року народження, та ОСОБА_6, 1989 року народження.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 05 лютого 2001 року ОСОБА_4 склала заповіт на все своє майно на ім'я ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем за заповітом після її смерті є ОСОБА_3

До складу спадщини після її смерті входить земельна ділянка площею 5,77 га, розташованої на території Солонцюватської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що він на підставі заповіту прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадщиною та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття цієї спадщини.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову, а апеляційний суд - про відмову у позові з підстав незалучення до участі у справі дітей спадкодавця з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 535 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на час відкриття спадщини, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірили, чи вчиняли ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, або їхні законні представники дії з прийняття спадщини, зокрема подання державній нотаріальній конторі заяв про прийняття спадщини або вчинення дій по фактичному вступу в управління чи володіння спадковим майном, хоча від цього залежить, чи мають вони право претендувати на спадкове майно та чи повинні вони бути залучені до участі у справі у справі в якості співвідповідачів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2006 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 22 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська