Справа № 136/335/16-ц Провадження № 22-ц/772/2115/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Жданкіна В.В.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 15 серпня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено договір № VILWRX21040153, за яким позичальник отримала кредит в сумі 5 704,14 грн., строком на 12 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 171,12 грн.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 05 лютого 2016 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 16 548,62 грн., з них: 5 704,14 грн. заборгованість за кредитом; 3,14 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 711,20 грн. заборгованість за комісією; 7 865,32 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання; 500 грн. штраф (фіксована частина), 764,22 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької від 12 травня 2016 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором № VILWRX2104053 від 15 серпня 2013 року в розмірі 7 419,08 грн., з них: 5 704,14 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 3,74 грн. проценти за користування кредитом, 1 711,20 грн. комісія.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судові витрати в вигляді судового збору в сумі 617,79 коп.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції позивач просить залишити без змін. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_4, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у її відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, що зявився до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № VILWRX21040153 від 15 серпня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 було отримано кредит у розмірі 5 704,14 грн. строком на 12 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 171,12 грн, що підтверджується копією заяви позичальника № VILWRX21040153 від 15 серпня 2013 року (а.с. 6).

Також встановлено, що відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 05 лютого 2016 року становить 16 548,62 гривень, з яких: 5 704,14 грн. заборгованість за кредитом; 3,14 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 711,20 грн. заборгованість комісією за користування кредитом; 7 865,32 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання; 500 грн. штраф (фіксована частина), 764,22 грн. штраф (відсоткова складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення пені та штрафу суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пені та штрафів передбачено Умовами та Правилами банківського обслуговування, які на його думку не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і не підписані позичальником, тому в їх стягненні слід відмовити, оскільки згідно зі ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, який вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2013 року відповідач у справі ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" із заявою № VILWRX21040153, на підставі якої отримала кредит у розмірі 5704,14 грн.

Своїм підписом позивач підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ «КБ «ПриватБанк» та свою згоду із тим, що вказана заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами надання банківських послуг , Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

За змістом норми ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з розрахунками позивача заборгованість відповідача ОСОБА_2 станом на 05 лютого 2016 року становить 16 548,62 гривень, з яких: 5 704,14 грн. заборгованість за кредитом; 3,14 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 711,20 грн. заборгованість комісією за користування кредитом; 7 865,32 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання; 500 грн. штраф (фіксована частина), 764,22 грн. штраф (відсоткова складова).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пунктами 2.4.5.1. та 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, згоду з якими підтвердила відповідач, передбачено застосування таких видів цивільно-правової відповідальності: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом та штрафу за порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених договором більше як на 90 днів.

Вирішуючи спір у частині стягнення неустойки, суд першої інстанції зазначених вимог кредитного договору та Умов і правил надання банківських послуг не врахував і прийшов помилкового висновку про відмову у цій частині позову.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В той же час, фіксована частина штрафу визначена у сумі 500,00 гривень, не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в звязку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду в частині відмови у стягненні з відповідача пені та штрафу (відсоткова складова) не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, тому залишатися в законній силі в цій частині не може та підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у цій частині.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення пені та штрафу (відсоткова складова) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованість за договором № VILWRX21040153 від 15.08.2013 року, в розмірі 7 865,32 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання та 764,22 грн. штраф (відсоткова складова).

В задоволенні позову в частині стягнення штрафу (фіксована частина) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" () судові витрати в вигляді судового збору в сумі 718 грн. 58 коп.

В іншій частині заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_5

Судді : /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: