У Х В А Л А

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з вересня 2009 року по червень 2011 року згідно домовленості з відповідачами про будівництво благодійного центру, він перераховував на банківські рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у акціонерному товаристві «Раййффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Раййффайзен Банк Аваль») та через довірених осіб готівкою грошові кошти в розмірі 289 700 доларів США, що станом на 5 листопада 2009 року становило 2 320 497 грн.

Будівельні роботи щодо вищевказаного об'єкту відповідачі розпочали у вересні 2009 року без виготовлення проектно-кошторисної документації та спеціальних дозволів. Будівництво планувалось завершити через вісім місяців до червня 2010 року, проте фактично є незавершеним до цього часу.

Згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 25 липня 2013 року № 718 відповідачами на будівництво використано 708 261 грн.

Зазначає, що решту перерахованих ним коштів в розмірі 1 612 236 грн відповідачі витратили на власні потреби.

ОСОБА_4 за власні кошти добудував та відремонтував зазначене приміщення, на що ним додатково витрачено 320 тис. доларів США, що станом на 31 жовтня 2014 року становило 4 144 000 грн.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у тому, що у з вересня 2009 року по червень 2011 року вони умисно, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_4 під приводом придбання для останнього земельної ділянки, підготовки документації та подальшого будівництва житлового будинку, організації благодійних проектів заволоділи коштами потерпілого в загальній сумі 1 612 236 грн, тобто в особливо великих розмірах.

Вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачами договірних зобов'язань та неповернення отриманих коштів, йому завдано збитків. Таким чином, просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3 043 556 грн 79 коп. грошових коштів, 1 186 987 грн 15 коп. - інфляційних витрат, 126 916 грн 32 коп. - 3 % річних від неповернутої суми, та 50 000 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1 612 236 грн грошових коштів та 50 тис. грн моральної шкоди скасовано, провадження в цій частині закрито.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині стягнення 1 186 987 грн 15 коп. інфляційних витрат та 126 916 грн 32 коп. трьох процентів річних - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення 1 186 987 грн 15 коп. інфляційних втрат та 126 916 грн 32 коп. трьох процентів річних відмовлено. У частині стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_4 1 431 320 грн 79 коп. матеріальної шкоди, а також в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу та рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І.Гулько

В.А.Черненко