Справа № 544/1526/15-ц
№ пров. 2/544/396/2016
Номер рядка звіту 47
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній,41 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у вересні 2015 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що під час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти вони придбали 23.02.2011 автомобіль НОМЕР_1, який був оформлений на відповідача. Спільне життя подружжя не склалося, тому сторони проживають окремо. Користуватися спільним автомобілем вона не має можливості, оскільки відповідач навідріз відмовляється їй його надавати у користування чи сплатити за належну їй частину автомобіля кошти. Просила визнати вказане майно спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 його частину.

У подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію за 1/2 частку транспортного засобу ЗАЗ ТF69У0, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, в сумі 58 652,12 грн. та понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ознайомившись з матеріалами справи їй стало відомо, що автомобіль ЗАЗ ТF69У0 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, який був придбаний сторонами у шлюбі за спільні кошти відповідач продав без її згоди та її відома своїй сестрі ОСОБА_3, за ціною 79040 грн., а та в свою чергу продала спірний автомобіль ОСОБА_4.

У звязку із зазначеними обставинами та вимогами законодавства судом за клопотанням позивача було призначено судову-товарознавчу експертизу за результатами якої вартість спірного автомобіля на час розгляду справи становить 117304,24 грн. Тому просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частку спірного майна виходячи з його оцінки на час розгляду справи.

У судовове засідання позивач не з'явилася, у заяві про збільшення позовних вимог просила слухати справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність через неможливість явки до суду за станом здоров'я. У своїх запереченнях на позов зазначив, що повністю заперечує проти позову з тих підстав, що спірний автомобіль відсутній по причині його продажу. Зазначив, що авто було продане в шлюбі, дружина щодо продажу була проінформована та не заперечувала.

Пояснив, що у травні 2015 року тяжко захворів і оскільки коштів на лікування в нього не було, а дружина покинула його та категорично відмовлялася надавати будь-яку матеріальну та побутову допомогу, він був змушений продати своє авто, тобто згідно п.4 ст 65 Сімейного кодексу використав майно в інтересах сімї, а саме на відновлення свого здоровя. Стан авто на момент продажу був незадовільним, були значні пошкодження. Авто було продано терміново за 20 тис грн. Дружина ОСОБА_1 про його хворобу та про продаж автомобіля знала та не заперечувала. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 листопада 2009 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.6), який рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.12.2015 було розірвано (а.с. 232-234). Рішення суду набрало законної сили 04.02.2016.

Під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Daewoo Lanos (ЗАЗ ТF69У0), д.н.з. НОМЕР_2, який був 16.03.2011 зареєстрований в органах ДАІ на ім'я відповідача ОСОБА_2 (а.с.80).

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, зазначені норми матеріального права вказують на презумпцію факту спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу, якщо інше не доведено одним із подружжя.

З огляду на те, що спірний транспортний засіб був придбаний у 2011 році, тобто у період шлюбу сторін, він є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожен із яких має право на 1/2 частини цього майна.

За змістом наявної в матеріалах справи інформації Регіонального сервісного Центру в м.Києві МВС України від 18.03.2016 року, станом на вказану дату спірний автомобіль за ОСОБА_2 (відповідачем по справі) не зареєстровано. При цьому, з наданої інформації вбачається, що 23.06.2015 року у ВРЕР ДАІ №9 м.Києва за заявою ОСОБА_3 та довідкою-рахунком була проведена реєстрація транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ ТF69У0, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, кузов №Y6DNF69YOB0262623, 24.09.2015 указаний автомобіль зареєстрований за довідкою- рахунком та заявою нового власника за ОСОБА_5 (а.с. 107-122).

Згідно положень ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. (ст. 65 СК України).

Згідно роз'яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як роз'яснено у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. В порушення зазначених приписів закону відповідач не довів, що спірний автомобіль був відчужений ним з відома та зі згоди позивача. З матеріалів справи вбачається та сам позивач у поданій до суду позовній заяві про розірвання шлюбу підтвердив ті обставини, що з 2014 року не підтримував з позивачем шлюбні відносини через напружені відносини, постійні сварки та конфлікти, що стало причиною розірвання шлюбу між сторонами.

Так само, відповідач не надав належних доказів суду, що кошти від продажу автомобіля були витрачені ним в інтересах сім'ї, зокрема на відновлення свого здоровя. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що під час захворювання відповідача у травні 2015 року сім'я сторін фактично розпалася, оскільки позивач залишила його та ніякої участі в його лікуванні та догляді не приймала.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач без згоди та відома позивача зняв автомобіль, який є спільною сумісною власністю сторін, з реєстраційного обліку для подальшої реалізації, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь половини вартості спірного автомобіля.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 20.10.2016, ринкова вартість спірного автомобіля ЗАЗ ТF69У0, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, на момент дослідження становила 117304,24 грн (а.с.201-204).

Доводи відповідача про те, що спірний автомобіль був проданий ОСОБА_3 за 20 000 грн не доведені належними та допустимими доказами. У довідці-рахунку від 23.06.2015, на підставі якої в органах ДАІ зареєстроване право власності нового власника, зазначена вартість автомобіля - 79 000 грн.(а.с.110). Інших доказів, які б могли спростувати висновок експертизи та підтвердити заперечення відповідача, суд не знайшов. Крім того, доводи відповідача про незадовільний технічний стан авто спростовується актом технічного огляду транспортного засобу на момент продажу (а.с.115), у якому не міститься даних про виявлені технічні несправності авто.

Таким чином, враховуючи заявлені позовні вимоги, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація належної позивачу частки у спільному майні подружжя автомобіля ЗАЗ ТF69У0, 2011 року випуску - в розмірі 58 652,12 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як передбачено ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті понесені нею судові витрати по сплаті з судового збору в розмірі 520 грн

Враховуючи, що на момент подання позову ціна позову в частині визнання права на 1/2 частину спірного автомобіля, була встановлена на рівні 52 000 грн, а після проведення оцінки спірного майна ціна позову в цій частині склала 58 652,12 грн, тому недосплачена позивачем при подачі позову сума судового розміру в сумі 36,52 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави за правилами ст.88. ЦПК України.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 551,21 грн у зв'язку із заявленням позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки вимоги в цій частині позивач в уточненій позовній заяві не підтримала.

На підставі викладеного та ст.ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 62, 70,71 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 207, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя- задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, народження 11.04.1967, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, народження 03.10.1977, зареєстрованої у ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля ЗАЗ ТF69У0, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, кузов №Y6DNF69YOB0262623, в розмірі 58 652 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот п'ятдесят дві ) грн 12 коп.

Стягнути із ОСОБА_6, народження 11.04.1967, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, народження 03.10.1977, зареєстрованої у ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, у повернення судових витрат по сплаті судового збору у сумі 520 (п'ятсот двадцять) грн.

Стягнути із ОСОБА_6, народження 11.04.1967, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3. судовий збір на користь держави в сумі 36 (тридцять шість ) грн 52 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2016

Головуючий-