Справа №577/5017/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кущенко М. Ф.
Номер провадження 22-ц/788/288/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк"

про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

15 жовтня 2015 року ОСОБА_3 пред'явила до суду позов, просила визнати недійсним кредитний договір № Р36.250.70121 від 22 січня 2014 року, укладений нею з ПАТ "Ідея Банк" .

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 прохає скасувати рішення суду і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

15 лютого 2016 року до Апеляційного суду Сумської області надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року назване клопотання було задоволено. Постановлено провести судове засідання 09 березня 2016 року о 10 год. в режимі відеоконференції в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Копії названої ухвали від 16 лютого 2016 року були надіслані сторонам у справі. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали від 16 лютого 2016 року про проведення судового засідання 09 березня 2016 року о 10 год. в режимі відеоконференції ОСОБА_3 отримала 18.02.2016 р., а її представник ОСОБА_4 - 20.02.2016 р.

Проте ні ОСОБА_3, ні її представник ОСОБА_4 09 березня 2016 року о 10 год. не з'явились до Конотопського міськрайонного суду Сумської області для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

22 січня 2014 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № Р36.250.70121, відповідно до якого банк надав позивачці кредит на поточні потреби в сумі 9754 грн. строком на 48 місяців, а позичальник зобов'язаний повернути його разом із процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) та комісіями згідно із умовами договору та додатком № 1 від 22 січня 2014 року, який становить невід'ємну частину Договору ( п.1.1 договору);

за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 7,9 % річних від залишкової суми кредиту ( п.1.4 договору);

за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 1,9 % від початкової суми кредиту ( п.1.5 договору).

Пунктом 1.6 договору передбачено, що ставки процентів, передбачені Договором, є стабільними і не можуть змінюватись Банком без попереднього повідомлення та погодження Позичальника. Плати за кредитне обслуговування, передбачені Договором, є стабільними і не можуть змінюватись.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, як споживача послуг, при укладенні вказаного кредитного договору порушено не було, зміст договору не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що при постановленні рішення суд не взяв до уваги, що при укладенні 22 січня 2014 року між позивачкою та Банком Кредитного договору № Р36.250.70121 не було проведено відповідної переддоговірної роботи, внаслідок чого вона була позбавлена можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та взагалі доцільність його отримання, у результаті чого оспорюваний правочин був укладений у формі, найменш вигідній для неї як для клієнта Банку та позичальника. Крім того, Банк ввів її в оману, приховавши реальну сукупну вартість коштів, які вона повинна повернути, а також незаконно встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,9% від початкової суми кредиту. Просить скасувати вищезгадане судове рішення, постановивши нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному об'ємі.

Колегія суддів вважає, що на підтвердження названих доводів позивачка достовірних доказів не надала, крім того, названі доводи не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Зокрема.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, а саме, про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

ПАТ "Ідея Банк" надав суду першої інстанції копію Довідки-повідомлення, власноручно підписаної позивачкою, з якої вбачається, що вона підтвердила, що Кредитодавець 22 січня 2014 року до підписання Кредитного договору надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а саме: можлива сума кредиту - 975400 грн.; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов'язаннями споживача -готівкова (видача коштів з каси Кредитодавця) та безготівкова (переказ коштів на вказаний клієнтом рахунок одержувача); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 10545,17 грн.( ас. 19).

Відповідно до п.5.1 оспорюваного Кредитного договору, Позичальник заявляє та гарантує, що Банк перед укладенням кредитного договору повідомив їй у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", зазначена інформація їй відома та зрозуміла, з вказаним законом вона ознайомлена; ознайомилася з тарифами Банку і згідна з ними; умови даного Договору вважає справедливими і такими, що відповідають її інтересам.

Як вбачається з п. 5.5 Кредитного договору, згідно постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року реальна річна процентна ставка складає 64,4%. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 10545,17 гривень. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення Позичальником грошових зобов'язань відповідно до п.2.1 Договору.

Отже, дані про подорожчання продукту були позивачці відомі під час укладення Договору, а на підтвердження своїх доводів про те, що Банк ввів її в оману щодо вартості продукту, позивачка належних доказів не надала.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність в оспорюваному договорі положень, передбачених ч. 1 ст.6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", спростовується самим текстом договору, в якому відображені як сума кредиту, так і детальний розпис сукупної вартості кредиту, розмір відсотків за його користування, розмір плати за кредитне обслуговування.

Що стосується посилання ОСОБА_3 на незаконність встановлення Банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, слід зазначити наступне.

Частиною 4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачається, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно п.8 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Таким чином вбачається, що діюче законодавство передбачає можливість встановлення плати за обслуговування кредиту, а її конкретний розмір визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально.

У постановах від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12), від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80ц13) Верховним Судом України висловлена правова позиція про те, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними ( а не усього договору).

В той же час вбачається, що в оспорюваному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості визначена не за формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою, а тому така умова не суперечить положенням ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", підстави для визнання названого положення договору недійсним відсутні, а доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Колегія суддів також вважає, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх доводів про наявність несправедливих умов в укладеному нею кредитному договорі та що в договорі встановлений істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Черговість погашення заборгованості визначена у п.2.1 Договору, а тому доводи позивачки про те, що Банк на свій розсуд визначає порядок зараховування сплачених нею сум, - є безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -