РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Хмельницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк»,

встановив:

В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 06.09.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №26-КВМ/07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 120000 доларів США з розрахунку 14,0% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.09.2007 року по 04.09.2017 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», згідно п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст. 514, 516 ЦК України.

Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується іпотекою, відповідно до укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 іпотечного договору б/н від 06.09.2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є сушильний сарай, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по вул.Пархоменка, 3/1 в м.Хмельницькому, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 27.03.2007 року, зареєстрований за №1151.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 06.08.2015 року становить 1310458,02 грн., з яких: тіло кредиту 898208,14 грн.; відсотки 200241,21 грн.; комісія за ведення кредиту 33416,38 грн.; пеня 168184,45 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 6479,19 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 3928,65 грн..

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору, іпотека за ним забезпечує вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором. В рахунок виконання основного зобовязання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеку у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку передбаченому ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор та іпотекодержатель просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №26-КВМ/07 від 06.09.2007 року в сумі 1310458,02 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_3, а саме: сушильний сарай, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по вул.Пархоменка,3/1 в м.Хмельницькому, та визнати за банком право власності на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснила, що з 30 червня 2010 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач належним чином не виконує своїх зобов'язань

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту та заявлені вимоги є безпідставними. Обраний спосіб захисту є позасудовим способом врегулювання спору. Відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 06.09.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №26-КВМ/07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику відкличну відновлювальну мультивалютну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти у розмірі 120000 доларів США з розрахунку 14,0% річних у доларах США, строком на 120 місяців, зі строком повернення кредиту по 04.09.2017 року.

Згідно п.2.6 кредитного договору зменшення кредитного ліміту кредитування здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 1000 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому був встановлений ліміт кредитування.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором 06.09.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_3 передала у іпотеку нерухоме майно: приміщення сушильного сараю, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по вул.Пархоменка,3/1 в м.Хмельницькому, яке належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 27.03.2007 року, зареєстрований за №1151.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, згідно п.3.1 якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, заборгованість та зобовязання ОСОБА_6 перед Національним банком за Кредитними зобовязаннями переводиться на ОСОБА_8, внаслідок чого ОСОБА_8 замінює ОСОБА_6 як боржника (стає новим боржником) у зазначених Кредитних зобовязаннях.

Згідно п.п.4.1, 4.2 вказаного договору в порядку, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, ОСОБА_6 цим передає (відступає) ОСОБА_7 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого ОСОБА_8 замінює ОСОБА_6 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Відповідно до положень ст.516 ЦК України, відступлення ОСОБА_6 прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ОСОБА_7 не вимагає згоди боржників. Внаслідок передачі ОСОБА_6 ОСОБА_7 прав вимоги до боржників, ОСОБА_7 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_6) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно Додатку №2 до Договору про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 від 30.06.2010 року, ОСОБА_7 було передано право вимоги за кредитним договором №26/КВМ-07 від 06.09.2007 року, боржником за яким є ОСОБА_4

Вказані обставини підтверджуються: кредитним договором №26-КВМ/07 від 06.09.2007 року; договором іпотеки б/н від 06.09.2007 року; Договором про передачу активів та кредитних зобовязань ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 від 30 червня 2010 року.

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором №26-КВМ/07 від 06.09.2007 року станом на 06.08.2015 року становить 1310458,02 грн., з яких: тіло кредиту 41649,53 доларів США, що еквівалентно 898208,14 грн.; відсотки 9285,10грн, що еквівалентно 200241,21 грн.; комісія за ведення кредиту 33416,38 грн.; пеня 168184,45 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 6479,19 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 3928,65 грн..

Листом від 27 серпня 2015 року №31.4-08/10449/15 ПАТ «Дельта Банк» направило відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитом та попередив, що у разі незадоволення вимог кредитора в подальшому буде змушений захищати свої права шляхом позасудового врегулювання спору або звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 06.08.2015р. становить 1310458,02 грн. Звернуто увагу на те, що ст.ст.33, 35, 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами Іпотечного договору передбачено передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у позасудовому порядку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Судом також встановлено, що відповідно до п.4.1 договору іпотеки Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення та реалізувати предмет іпотеки якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки.

Пунктом 4.3 договору іпотеки б/н від 06.09.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього Договору.

Згідно п. 4.4 договору іпотеки, у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання, цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі напідставі договору купувлі-продажу.

Згідно п.4.5 договору іпотеки передбачено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно звіту про незалежну оцінку предмета іпотеки від 02.02.2016 року ринкова вартість сушильного сараю, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по вул.Пархоменка,3/1 в м.Хмельницькому, станом на 02.02.2016 року становить 1250021грн. Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи №37/16 від 11.11.2016 року ринкова вартість сушильного сараю, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по вул.Пархоменка,3/1 в м.Хмельницькому, станом на 11.11.2016 року становить 1309784грн.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.ч.1,3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказані положення узгодженні сторонами в п.4.4 договору іпотеки б/н від 06.09.2007 року.

Крім того, у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, зазначено, що, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд неправильно застосував норми ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, іпотечним договором б/н від 06.09.2007 року визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і відповідно до п.4.4. договору іпотеки «цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки».

З огляду на цю обставину у контексті положень Закону України "Про іпотеку" та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.10,60,88, 89, 197, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.16, 328, 335, 376, 392 ЦК України,Законом України «Про іпотеку», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: