У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів - Павліченка С.В., Бондаренка Ю.О.,

секретарі - Сочка І.І.,

з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника відділу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради - Пекар В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ПП «Коруна», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Ужгородська міська рада про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, і під час розгляду справи уточнювала позовні вимоги з посиланням на те, що 06.08.1997 року між нею та Фондом комунальної власності Ужгородської міської ради народних депутатів (правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради) у відповідності до вимог Положення про патент на право оренди будівель, затвердженого наказом Фонду Державного майна України від 31.01.1995 року №90 був укладений договір купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення НОМЕР_1.

11 жовтня 1998 року Фондом комунального майна Ужгородської міської ради було видано патент НОМЕР_1 на право оренди будівель за адресою: АДРЕСА_1.

За умовами даного договору відповідач зобов'язався передати ОСОБА_1 на 50 років патент і право оренди приміщення загальною площею 3 897,5 кв.м. (в т.ч. підвал 330,4 кв.м.), яке знаходиться в АДРЕСА_1, а позивач зобов'язався прийняти вказаний патент і сплатити його вартість, яка складає 48 545,00 грн..

На виконання договірних зобов'язань позивачем було сплачено обумовлену грошову суму, а відповідач передав ОСОБА_1 даний патент на оренду вищезазначеного приміщення, що підтверджується квитанцією про оплату.

Постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 20 грудня 2012 року у справі №5008/580/2012 було задоволено апеляційну скаргу Ужгородської міської ради, за наслідками якої було визнано недійсним договір купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення НОМЕР_1 від 06.08.1997 року, укладений між позивачем та Ужгородською міською радою в особі Фонду комунальної власності Ужгородської міської ради повністю та Патент НОМЕР_1 виданий 11.09.1998 року Фондом комунальної власності Ужгородської міської ради на право оренди будівель (споруд, приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 повністю.

Позивач зазначає, що у зв'язку із визнанням недійсним судом апеляційної інстанції договору купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення НОМЕР_1 від 06.08.1997 року та ПатентуНОМЕР_1 виданого 11.09.1998 року Фондом комунального майна Ужгородської міської ради на право оренди будівель за адресою: АДРЕСА_1, настають правові наслідки, що полягають в поверненні нею вказаного приміщення, а для відповідача повернення отриманих грошових коштів, тобто застосовується двостороння реституція.

Внаслідок спливу певного проміжку часу виплачені кошти, які були отримані на виконання укладання договору купівлі-продажу патенту на право оренди вищезазначених приміщень та отриманого Патенту НОМЕР_1 від 11.09.1998 року Фондом комунального майна Ужгородської міської ради на право оренди будівель, знецінилися та відповідно підлягають індексації.

Згідно розрахунку Аудиторської фірми «Сентан» про визначення вартості патенту НОМЕР_1 від 11.09.1998 року на право оренди будівель за адресою: АДРЕСА_1 та витраченої вигоди від визнання цього патенту недійсним з урахуванням інфляції на 01 червня 2014 року, у відповідності до якого загальний розмір вартості вказаного патенту з урахуванням інфляції станом на 01.06.2014 року становить 245 780,30 грн..

Також позивачка зазначає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв'язку з багато численними судовими процесами, які велися навколо вищезазначеного орендного приміщення, зокрема, внаслідок безпідставного паплюження її імені.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила стягнути з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на її користь грошові кошти у розмірі 245 780,30 грн. за наслідками застосування недійсності правочину та 120 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року уточнені позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 245 780,30 грн., а в решті позову відмовлено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року виправлено допущену описку в рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, з третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача - ПП «Коруна», з третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача - Ужгородська міська рада про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення грошових коштів та викладено резолютивну частину рішення наступним чином: «Стягнути з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 48 545 грн.».

В апеляційні скарзі ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції про стягнення грошових коштів за наслідками застосування недійсності правочину та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі в цій частині, відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалення нового рішення в цій частині, про задоволення позовних вимог у стягненні моральної шкоди в повному обсязі, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом не з'ясовано всіх обставин, що мають значення для справи і підстави передбачені чинним законодавством для відмови у частині заявлених позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника відділу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради - Пекар В.І., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 06 серпня 1997 року між ОСОБА_1 та Фондом комунального майна Ужгородської міської ради народних депутатів (правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради) у відповідності до вимог Положення про патент на право оренди будівель (споруд, приміщень) затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.01.1995 р. №90 був укладений договір купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення НОМЕР_1.

11 жовтня 1998 року Фондом комунального майна Ужгородської міської ради було видано Патент НОМЕР_1 ОСОБА_1 на право оренди будівель (споруд, приміщень) за адресою: АДРЕСА_1, площею 3 897,5 кв.м..

Дані обставини встановлені постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 20 грудня 2012 року і не заперечуються сторонами.

На виконання договірних зобов'язань ОСОБА_1 було сплачено обумовлену договором грошову суму в розмірі 48 545,00 грн., а відповідач передав їй вказаний патент на оренду приміщень, що підтверджується квитанціями.

Згідно умов договору купівлі-продажу патенту на право оренди приміщень НОМЕР_1 патент діє на протязі 50 років з моменту першого продажу.

Постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 20 грудня 2012 року, яка набрала законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_1 від 06.08.1997 року права на патент, укладений між ОСОБА_1 та Ужгородською міською радою, в особі Фонду комунального майна Ужгородської міської ради повністю.

Визнано недійсним патент НОМЕР_1 виданий 11.09.1998 року Фондом комунального майна Ужгородської міської ради на право оренди будівель (споруд, приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 повністю.

Визнано недійсним договір оренди нежитлових приміщень №6/265 від 11.03.1999 року, укладений між Ужгородською міською радою, в особі Фонду приватизації та управління майном та приватним торгово-виробничим підприємством «Коруна» з усіма додатковими угодами повністю.

Виселено приватне торгово-виробниче підприємством «Коруна» із нежитлових приміщень площею 3 897,5 кв.м., розташованих у АДРЕСА_1.

Дана постанова стала приводом для звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.

У відповідності до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 з посиланням на п.2 ч.1 ст.216 ЦК України зазначає, що у зв'язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення НОМЕР_1 від 06.08.1997 року та Патент НОМЕР_1 виданий 11.09.1998 року Фондом комунального майна Ужгородської міської ради на право оренди будівель (споруд, приміщень) за адресою: АДРЕСА_1, настають правові наслідки, що полягають в поверненні нею вказаного приміщення, а для відповідача повернення отриманих грошових коштів, тобто застосовується двостороння реституція і внаслідок спливу певного проміжку часу сплачені кошти, які були отримані за договором купівлі-продажу знецінилися та підлягають індексації.

Стаття 216 ЦК України передбачає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Договір купівлі-продажу патенту і послідуючі договори були визнані судом недійсними відповідно до ст.48 ЦК Української РСР (1963 року), тобто угоди не відповідали вимогам закону на момент їх укладення і в силу приписів ст.216 ЦК України суд першої інстанції обґрунтовано вважав, про повернення сплачених за договором витрат в розмірі 48 545,00 грн. у зв'язку із визнанням їх недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що патент на право оренди був відчужений ОСОБА_1 ПП «Коруна» в 1998 році і позивачка не одержувала та будь-яку вигоду не отримувала і відповідно не будучи власником патенту не зазнавала збитків.

Разом з тим, інфляційні витрати, які просить стягнути позивач, відповідно до чинного законодавства сплачуються при прострочені стороною грошового зобов'язання, а в даному випадку при укладені вищезазначених договорів сторони дійшли згоди та обумовили істотні його умови, тобто позивач сплатив відповідну суму, а відповідач передав майно згідно договору.

Оскільки, на момент укладення угоди, сторони виконали його істотні умови і договори були визнані недійсними на підставі рішення суду, а тому грошові кошти, які були сплачені позивачем не підлягають індексації з урахуванням рівня інфляції.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.