Справа № 683/1390/16-ц
У Х В А Л А

12 серпня 2016 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Бондарчук Л.А., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання сімейних прав,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з означеним позовом і просить:

«- визнати, що дискримінації не може піддаватись її право до позовних вимог, що випливають із її сімейних відносин, і на підставі ст.20 Сімейного кодексу України не застосовувати позовну давність до позовних вимог;

- визнати її сімейні права, які виникли на підставі шлюбу і не могли бути припинені на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 30.08.2007 року №387 п.2 «Про впорядкування адресного господарства» та від 11.10.2007 року №476 п.3 «Про оформлення права власності»;

- відновити правовідношення, яке існувало до порушення її прав на недоторканість сімейного життя до прийняття рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 30.08.2007 року №387 п.2 «Про впорядкування адресного господарства» та від 11.10.2007 року №476 п.3 «Про оформлення права власності».

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 5 та 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Подана позовна заява не відповідає вищезазначеним нормативним положенням, оскільки у ній не зазначено обґрунтувань заявлених позовних вимог, тобто не зазначено в чому саме полягає порушене право позивачки відповідачами, зокрема не зазначено зміст позовних вимог та не викладено обставин, якими позивачка обґрунтовує ці вимоги та не зазначено доказів на підтвердження цих обставин. Крім того, зі змісту позовних вимог не зрозуміло який саме спосіб захисту просить застосувати позивачка, тобто на що саме слід визнати право позивачки та яке саме правовідношення слід відновити.

Вказані недоліки слід виправити шляхом подання нової редакції позовної заяви та її копій по кількості відповідачів.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Вбачається, що позовна заява складається із двох вимог немайнового характеру.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об»єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати визначено у 1378 грн.

Таким чином, за подачу даного позову судовий збір становить 1102 грн. 40 коп. (1378 грн. х 0,4 х 2, де 1378 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року, 0,4 ставка судового збору, 2 кількість позовних вимог немайнового характеру).

Відповідно до роз»ясень, даних у п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала квитанцію №36 від 26 травня 2016 року про сплату 551 грн. 21 коп. судового збору. Однак, суд не приймає її до уваги, оскільки платником по цій квитанції є ОСОБА_3, а призначення платежу за позовну заяву ОСОБА_3. Зазначена квитанція містить незарозумілі закреслення та виправлення прізвища ОСОБА_3 на ОСОБА_1. Крім того, згідно виписки за бюджетним рахунком від 26 травня 2016 року за вищевказаною квитанцією судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп. значиться як сплачений ОСОБА_3 за позовну заяву ОСОБА_3.

Доданий до квитанції письмовий договір, укладений 26 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_3 551 грн. для сплати судового збору, не є належним доказом, який би підтверджував сплату позивачкою судового збору за подачу даного позову.

Отже, позивачці за подачу даного позову слід сплатити 1102 грн. 40 коп. судового збору, який внести або перерахувати за такими реквізитами: одержувач: Старокостянтинівське УДКСУ м. Старокостянтинів; бюджетний рахунок: 0007; код отримувача: 37822967; призначення платежу: судовий збір, код 02887088, пункти таблиці 1.2 ставок судового збору.

Відповідно до положень ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 та 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_2 про визнання сімейних прав залишити без руху, про що повідомити позивачку та надати їй строк у п»ять днів з дня отримання копії ухвали для подачі нової редакції позовної заяви та її копій по кількості відповідачів, які б по змісту відповідали вимогам ст.119 ЦПК України, а також сплатити 1102 грн. 40 коп. судового збору на зазначений в ухвалі розрахунковий рахунок.

Нову редакцію позовної заяви та її копії, а також оригінал квитанції про оплату судового збору надіслати на адресу Старокостянтинівського районного суду.

У разі невиконання до вказаного терміну вищезазначених вимог закону, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: