Справа № 729/398/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2016 р.

Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді - Бойко В.І.,

при секретарі - Шлапак Н.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка у позовній заяві до суду просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, як чоловіка і жінки з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_7 та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.1980 вона одружилася з ОСОБА_6. 18.01.1994 шлюб між ними було розірвано. Не дивлячись на те, що їх шлюб був розірваний, вони продовжували проживати разом однією сім'єю у вищевказаному житловому будинку та вести спільне господарство, виховувати дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер. Після його

смерті відкрилася спадшина на майно, у тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано на його ім'я. Вона вважає, що даний будинок є об'єктом їхньої сумісної власності, оскільки під час перебування у шлюбі, так уже і після його розірвання, він будувався ними протягом 1985-2005 років для спільного проживання та ведення господарства, спільними зусиллями.

Після смерті чоловіка спадкоємцями першої черги є їхні діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, але у зв'язку з тим, що шлюб між ними було розірвано вона не є спадкоємцем за законом та не має можливості оформити на себе право власності на належну їй частину житлового будинку і для цього їй необхідно встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 як чоловіка та жінки без шлюбу .

Просить суд врахувати, що з часу розлучення по сьогоднішній день вона фактично проживала з чоловіком по день його смерті, разом будували вищезазначений будинок, вели спільне господарство, виховували дітей, спільно вирішували інші сімейні питання.

Підтвердженням того, шо з часу придбання ними житлового будинку по АДРЕСА_1 до сьогоднішнього дня вона проживає за вказаною адресою є наступні обставини.

Згідно облікових відомостей Бробровицької ЗОШ всі їхні діти - відповідачі по справі ,проживали за адресою АДРЕСА_1. Окрім цього, згідно будинкової книги при досягненні 16 літнього віку та отриманні паспорту громадянина України реєстрацію свого місця проживання їхні діти вперше здійснювали за адресою фактичного місця проживання сім'ї, а саме АДРЕСА_1.

Окрім цього, її син від першого шлюбу ОСОБА_7 після закінчення навчання у вищому навчальному закладі фактично проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Також, нею та іншими особами у 1992 році створено Кооператив «Будівельник-259». Разом з цим, у зв'язку з набранням 15.05.2003 чинності Закону України «Про реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» та формування єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців їхньою організацією при внесенні відповідних відомостей до реєстру надавалася інформація про засновників, при цьому 07.02.2006 надавалися відомості, які відповідно внесені до ЄДРПОУ, про те, що вона станом на 07.02.2006 проживала за адресою АДРЕСА_1.

Підтвердженням факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 також є те, що протягом 2007 - 2008 років здійснювалася часткова газифікація вул. Дзержинського у м. Бобровиця, у т.ч. тієї частини, де вони проживали. Виготовленням проектної документації на газифікацію будинку займалася особисто вона.

У 2008 році на її замовлення № 24-97/02 Кооперативно-державним проектно- вищукувальним інститутом «Чернігівагропроект» виготовлено робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1.

У подальшому за її дозволом та в її присутності відповідними газовими службами проводилася перевірка технічної справності димових та вентиляційних каналів житлового будинку (акт від 08.11.2011).

В особистому листуванні своєю зворотною адресою для листування та адресу, на яку можна направити відповіді на її звернення, вона завжди зазначала адресу її фактичного місця проживання, а саме АДРЕСА_1. Так, у 2000 році вона зверталася до Центрального архіву Міністерства оборони РФ та Товариства Червоного Хреста України з листами щодо пошуку її дядька ОСОБА_8 Інформації з вищевказаних установ адресовані та їй надходили саме на адресу її фактичного місця проживання.

Також у 2012 році вона направляла звернення до органів прокуратури області рекомендованими листами. Повідомлення про вручення цих листів підлягали поверненню знову ж таки на адресу її фактичного місця проживання.

Окрім цього, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов її проживання, складеного 09.02.2016 депутатом Бобровицької міської ради, вона проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1. Хоча в акті зазначено, що за вказаною адресою вона проживає з 2000 року, але насправді у вказаному житловому будинку вона проживає з 1985 року по цей час.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Своїми поясненнями підтвердила, що вона 28.11.1980 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 18.01.1994 їх шлюб було розірвано.

Не дивлячись на те, що їх шлюб було розірвано і вона була зареєстрована за іншою адресою, вона продовжувала разом проживати з чоловіком ОСОБА_6 однією сім'єю за однією адресою, між ними були відносини як чоловіка та жінки, вони мали спільний бюджет, обговорювали, які покупки треба придбати, разом виховували дітей, спочатку відправляли їх до дитячого садочку, потім до школи, а в подальшому допомогли здобувати вищу освіту. Між ними були розподілені обов'язки, і вона як мати займалася допомогою у влаштуванні дітей у вищі навчальні заклади, але перед цим спільно з чоловіком вони обговорювали місце їхнього навчання. Спільно вели господарство, і коли вона їздила до дітей по місцю їх навчання, то господарство вів її покійний чоловік, крім того по господарству також допомагали діти, разом обробляли земельну ділянку, збирали урожаї. Спільно з чоловіком вони віддавали заміж найстаршу доньку ОСОБА_2 та проводжали її після весілля в Рівненську область. Коли вона навчалася в аспірантурі, то допомагала їй з вихованням її дитини. У 1985 році почали разом будувати будинок та багато робіт в будинку проводили своїми руками. За спільні кошти проводили газифікацію будинку. Технічну документацію на будинок виготовляла вона, документи на будинок були виготовлені на ім'я померлого чоловіка, оскільки в той час проживаючи разом, вона не думала про частки в будинку. У 2006 році чоловік тяжко захворів і йому робили операцію. Вона його доглядала, купувала ліки, постійно спілкувалися з лікарями з приводу його хвороби.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, як спільне нажите майно позивачки разом з померлим ОСОБА_6 У задоволенні вимог позивачки щодо встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6, як чоловіка та жінки без шлюбу, заперечувала, оскільки позивачка проживала разом з батьком тільки за однією адресою, спільного побуту у них не було, разом господарство не вели, з батьком вона не розмовляла, спільного бюджету не мала. Після розлучення позивачка пішла з дому і почала проживати АДРЕСА_2, але зрозумівши, що без батька вона не зможе нічого, повернулася до нього і проживала там окремо від нього. Вона ніколи не готувала йому їжу, оскільки її ніколи не було вдома, вони проживали в різних кімнатах і зі слів батька вона знала, що вони спільно не проживають. Коли вона приїздила в гості, то бачила, що батьки не спілкуються і позивачка взагалі відмовлялася разом сідати їсти. Просить суд врахувати, що в газеті «Наше Життя» в 2003 році було опубліковано статтю, де позивачка вказувала, що вона сама виховує дітей без чоловіка. Прочитавши цю статтю, батько ОСОБА_6 перестав з позивачкою взагалі розмовляти та сприймати її як жінку. Про те, що вони не спілкувалися свідчить той факт, коли померла її дитина, то позивачка ні слова не сказала батьку і сама поїхала до неї. Про те, де будуть навчатися діти вони разом не вирішували, ставила батька тільки перед фактом. Перед смертю батько говорив, що позивачка у спадок нічого не отримає, а все буде розділене між дітьми. Крім того, батько мав іншу жінку з якою спілкувався і яка про нього дбала та готувала йому їжу, про це вона знає оскільки разом з батьком працювала 3 роки і все бачила. Вона заперечує проти встановлення факту, оскільки позивачка взагалі не поважала батька, а факт проживання за однією адресою не свідчить про проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, також її дитина постійно задавала запитання чому дідусь з бабусею не розмовляють.

Відповідачка ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. У своїх поясненнях зазначила, що вона з моменту народження та до 2015 року проживала в будинку по АДРЕСА_1. Її батьки - позивачка по справі та померлий ОСОБА_6 постійно проживали разом в цьому будинку, як чоловік та дружина, разом будували будинок, вели спільне господарство, виховували дітей, мали спільний бюджет, разом за взаємною згодою вирішували всі питання. Їх спільне життя проходило у неї на очах, оскільки вона постійно з ними проживала, а коли навчалася в інших містах, то приїздила на вихідні дні. Коли батько хворів, то позивачка його доглядала, купувала ліки, тобто виконувала всі дії притаманні дружині. Враховуючи, те що з сестрою ОСОБА_2 - відповідачкою по справі у них не склалися відносини, тому в неї склалася інша позиція щодо визнання факту проживання однією сім'єю матері та батька, як жінки та чоловіка.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні визнала, не заперечує проти їх задоволення та пояснила, що позивачка по справі є її матір'ю. До 2001 року вона навчалася в школі проживала АДРЕСА_1. Батьки ввесь час проживали разом, будували будинок, вели спільне господарство. Коли прийшов час їй отримувати освіту, це питання обговорювалося батьками разом і за спільною згодою було вирішено місце її навчання. Коли вона приїздила на канікули чи на вихідні дні, батьки були завжди вдома, постійно спілкували разом, батько завжди ночував вдома, снідав і обідав, всі питання вони вирішували разом, вели спільне господарство. Мама постійно готувала їжу, доглядала батька. Вони разом обговорювали питання придбання їй житла в м. Чернігові. Після того, як батьку в 2006 році зробили операцію, він дійсно мало працював по господарству за станом здоров'я. Вона дізналася, що батьки розлучені коли вже подорослішала. Відповідачка ОСОБА_2 рідко була у батьків, тому просить суд віднестися до її показів критично. Мама виготовляла технічну документацію на будинок, який вони будували разом спільними зусиллями та був оформлений на батька. Ніяких спорів з приводу будинку у батьків не було.

Відповідачка ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення та пояснила, коли розлучилися її батьки, вона була дуже маленька. Батьки разом вирішували питання щодо вступу її у навчальний заклад, вели спільне господарство, будували будинок. До смерті батька 2 роки вона проживала з чоловіком разом з батьками. Їжу завжди готувала мама. Сестра ОСОБА_2 приїздила дуже рідко, на короткий час, на декілька годин. У 2006 році, після того як батьку зробили операцію, він довгий час був вдома, мама його доглядала як жінка. У них був спільний бюджет та побут, тобто між ними були відносини, які притаманні подружжю.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14, ОСОБА_15, кожний окремо показали, що вони давно знають сім'ю ОСОБА_4. ОСОБА_16 та ОСОБА_6 ввесь час разом проживали АДРЕСА_1 як чоловік та жінка, вели спільне господарство, разом виховували дітей, були пов'язані спільним побутом та разом за спільні кошти побудували будинок. Про те, що їх шлюб розірваний ніхто з них не знав і не міг подумати, оскільки вони відносилися один до одного як чоловік до жінки.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши всі матеріали справи та оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, та керуючись законом суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що з 28.11.1980 по 18.01.1994 позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ( а.с. 8).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 9).

Відповідно до довідки Бобровицької міської ради вбачається, що на день смерті він був зареєстрований (прописаний) та проживав за адресою: АДРЕСА_1, разом з ним на день смерті за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрований (а.с. 24).

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1. За свідченнями сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року (а.с. 23).

Згідно довідки Ніжинського МБТІ, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований за ОСОБА_6 (а.с. 37).

Згідно облікових відомостей Бробровицької ЗОШ діти ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживали за адресою АДРЕСА_1. Окрім цього, згідно будинкової книги при досягненні 16 літнього віку та отриманні паспорту громадянина України реєстрацію свого місця проживання діти вперше здійснювали за адресою фактичного місця проживання сім'ї, а саме АДРЕСА_1.

Син позивачки від першого шлюбу ОСОБА_7 після закінчення навчання у вищому навчальному закладі фактично проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. ( а.с. 10-13).

Позивачкою та іншими особами у 1992 році створено Кооператив «Будівельник-259». Разом з цим, у зв'язку з набранням 15.05.2003 чинності Закону України «Про реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» та формування єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців їхньою організацією при внесенні відповідних відомостей до реєстру надавалася інформація про засновників, при цьому 07.02.2006 надавалися відомості, які відповідно внесені до ЄДРПОУ, про те, що позивачка станом на 07.02.2006 проживала за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до робочого проекту протягом 2007 - 2008 років здійснювалася часткова газифікація вул. Дзержинського у м. Бобровиця. У 2008 році на замовлення позивачки № 24-97/02 Кооперативно-державним проектно-вищукувальним інститутом «Чернігівагропроект» виготовлено робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1. ( а.с. 14 ).

У подальшому за дозволом позивачки та в її присутності відповідними газовими службами проводилася перевірка технічної справності димових та вентиляційних каналів житлового будинку (акт від 08.11.2011).

У судовому засіданні встановлено, що в особистому листуванні зворотною адресою для листування та адресу, на яку можна направити відповіді на звернення позивачки, нею зазначалася адреса свого фактичного місця проживання, а саме АДРЕСА_1, що підтверджується її зверненням у 2000 році до Центрального архіву Міністерства оборони РФ та Товариства Червоного Хреста України з листами щодо пощуку її дядька ОСОБА_8 Інформації з вищевказаних установ адресовані та і надходили саме на адресу її фактичного місця проживання, а також у 2012 році позивачкою були направленні звернення до органів прокуратури області рекомендованими листами. Повідомлення про вручення цих листів підлягали поверненню знову ж таки на адресу її фактичного місця проживання ( а.с. 19,22 ).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки, складеного 09.02.2016 депутатом Бобровицької міської ради, позивачка проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року.

Згідно із частиною першою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Дослідженими в суді доказами, а також враховуючи те, що відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнані позовні вимоги та підтверджено, що їх батьки проживали разом, мали взаємні права та обов'язки, доведено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6, у період з 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 у розумінні ст. 3 СК України, оскільки вони мали взаємні права та обов'язки без шлюбу, були пов'язані спільним побутом, разом вели господарство, спільно виховували дітей, за взаємною згодою вирішували всі сімейні питання, мали один бюджет, тобто мали відносини притаманні подружжю та відповідали визначеному Законом поняттю « Сім»я» .

Відповідно до ст. 6 Кодексу про шлюб та сім'ю України правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Оскільки з урахуванням набуття чинності Сімейним кодексом України суд може визначити проживання їх однією сім'єю лише з січня 2004 року, так як до січня 2004 року діяв Кодекс про сім'ю та шлюб України, який не передбачав поняття фактичних шлюбних відносин.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про задоволення позову про встановленя факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачки з ОСОБА_6 в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_7, оскільки даний факт у судовому засіданні не тільки визнаний відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а і доведений дослідженими судом належними і допустимими доказами.

На думку суду, яка ґрунтується та узгоджується не тільки з показаннями відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з яких вбачається доведений факт спільного проживання і ведення господарства їніх батьків, а і іншими як об'єктивними, так і суб'єктивними доказами, а тому тверження відповідачки ОСОБА_2 про те, що батьки спільно не проживали і не вели господарство не можуть бути прийняті судом при постановленні рішення, оскільки вони відповідачкою не доведені і спростовані показами відповідачів і наданими позивачкою доказами, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не проживала. Приїздила в гості на декілька годин, мала не дуже теплі стосунки з матір'ю та сестрами - відповідачами по справі .

Відповідачка ОСОБА_2 визнала позов в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, не заперечувала, що позивачка приймала участь у будівництві будинку і таким чином на думку суду, вона визнала той факт, що її батьки спільно проживали, що також доведено в суді і за власні кошти і спільними зусиллями будували будинок, тобто спільно вели господарство. А тому з урахуванням пояснень відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших обставин, невизнання відповідачкою ОСОБА_2 позовних вимог у цій частині розцінюється судом, як її особиста думка і позиція її нелюб'язного ставлення до позивачки і протиставлення своєї думки відповідачам, які є її рідними сестрами, які показали, що протягом довгих років між позивакою, ними і відповідачкою ОСОБА_2 склалися недобрі стосунки, які продовжуються до цих пір.

Оскільки судом доведений факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачи та ОСОБА_6 з 1994 року по день його смерті - 2015 рік, які спільно вели господарство і спільними зусиллями та за спільні кошти кошти збудували будинок, то за таких обставин слід визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1. Дані вимоги не тільки визнані всіма відповідачами, а і доведені дослідженими в суді доказами та узгоджуються з нормами чинного сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 74 СК України (у редакції, яка була чинною на час реєстрації житлового будинку ), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Положення ст. 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вонипоширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь- якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України,суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Таким чином у судовому засіданні наданими позивачкою та дослідженими в судовому засіданні доказами було доведено, що позивачка та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 під час спільного проживання, маючи відносини, які притаманні подружжю, пов'язані спільним побутом та бюджетом, вихованням дітей, у період часу з 1994 року до дня смерті ОСОБА_6 за спільні сімейні кошти, спільними зусиллями та працею збудували житловий будинок АДРЕСА_1 в період з 1985 року по час видачі свідоцтва про право власності на будинок, тобто по 2008 рік, а отже за правилами ст. 60 СК України, він вважається майном, що належить чоловіку та жінці на праві спільної сумісної власності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, наданих позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог у їх сукупності, враховуючи встановлені в ході розгляду обставини, а також визнання відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позову, що не суперечить закону та не порушує їх права, як спадкоємців першої черги по закону після смерті батька ОСОБА_6, суд за таких обставин приходить до обґрунтованого і переконливого висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Крім того, суд вважає за доцільне задовольнити заяву позивачки щодо повернення їй судового збору, оскільки згідно квитанції при подачі позовної заяви та на виконання вимог зазначених в ухвалі суді нею був сплачений судовий збір в розмірі 4358,4 грн., що перевищує розмір встановлений законом на 2179,2 грн.

Керуючись ст. ст. 368, 1264 ЦК України, ст.ст. 60-74 СК України, ст. ст. 10, 11,60, 61, 209, 212-215, 218, 256 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно- задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 без реєстрації шлюбу як чоловіка і дружини з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Управління державної казначейської служби України в Бобровицькому районі повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2179,2 грн., сплачений нею по квитанції № 277 від 05.05.2016 у філії Чернігівського облуправлінняАТ «Ощадбанк» на рахунок ГУ ДКСУ в Чернігівській області № 0031, код отримувача 37370959, банк отримувача 853592.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко