АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3860/15-ц 22-ц/774/1195/К/16
Справа № 212/3860/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1195/К/16 інстанції - Колочко О. В.
Категорія 27 ( ІІІ ) Доповідач - Соколан Н. О.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

За участю: секретаря Євтодій К. С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В обґрунтування позову послався на те, що 09 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачеві 165425 грн., про що останнім було складено розписку. ОСОБА_4 зобов'язувався повернути суму позики до 30 січня 2015 року, але гроші не повернув та від вирішення цього питання ухилився, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Уточнивши вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 228 286,5 грн., відсотки в розмірі 37 581,93 грн., три відсотки річних в розмірі 4446,08 грн., а всього - 270 314,51 грн.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати договір позики недійсним, посилаючись на те, що розписка, яка надана суду на підтвердження укладення договору позики, не посвідчує передання особисто ОСОБА_2 особисто ОСОБА_4 грошової суми 165 425 грн., в ній відсутня інформація про особу, у кого саме взяв в борг ОСОБА_4 зазначену суму. Твердження відповідача за зустрічним позовом про передачу грошей позивачу за зустрічним позовом ґрунтуються на припущеннях і не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_4 не отримував гроші від ОСОБА_2 і взагалі з ним не зустрічався.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, та про ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції не перевірив обставини справи та не звернув уваги на доводи те, що отримання коштів у борг підтверджується розпискою, посилання суду на невизначеність особи позикодавця та перекреслення слів у тексті розписки є безпідставними, а відповідач не заперечував факт укладення договору. Оскільки у розписці не зазначено безпроцентність угоди, позика є відсотковою.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 ставить питання про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом першої інстанції встановлено, що в травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу на підставі розписки, написаної відповідачем 09 грудня 2014 року про те, що він взяв у борг кошти у розмірі 165 425 гривень до 30 січня 2016 року, без зазначення кредитора. Суму боргу відповідач не повернув позивачу в добровільному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що у наданій розписці про отримання грошових коштів відсутні істотні умови договору позики, а саме - відсутнє зазначення, що кошти отримані у борг саме у заявленій позивачем сумі і саме у позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, за змістом частин 1-2 ст. 207 і частини 2 ст. 1047 ЦК України, дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документи, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

У разі пред?явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов?язання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником ОСОБА_4 від позивача певної грошової суми. Оскільки в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо того, що він за розпискою взяв борг у іншої особи, а не у позивача ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку, що кредитором є позивач, який надав розписку від імені ОСОБА_4

Що стосується закреслень у тексті розписки, то вони не впливають на розмір зазначеної суми боргу, та не визивають сумнів стосовно розміру боргу.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.ст. 1046,1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застування ст.ст. 1046-1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позивача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки зазначеним договором не встановлені інші умови.

З 09.12.2014 року по 30.01.2015 року ставка НБУ складала 14%, за 52 дні підлягають стягненню відсотки за користування позикою в розмірі 6 598,87 грн.

Колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми боргу, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних від простроченої суми 165 425 грн. за період з 01 лютого 2015 року по 01 грудня 2015 року.

01.02.2015 року по 01.12.2015 року складає 303 днів.

165 425 грн. * 3% : 365 х 62= 4120 грн.

Колегія суддів вважає, що з відповідача також підлягають стягненню втрати від інфляції від прострочення строку сплати суми боргу, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За договором позики, беручи до уваги індекс інфляції з лютого по листопад 2015 року (включно) 105,3% х 110,8% х 114,0% х 102,2% х 104,4% х 99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0%

необхідно стягнути втрати від інфляції в розмір 64 522,15 грн.

Крім того, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати. Згідно положень ч.ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, в розмірі 240666,02 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5053,99 грн. (2406,66 грн. - за розгляд справи в суді І інстанції та 2647,33 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики від 09.12.2014 року, 165 425 грн. - суму основного боргу, 6 598, 87 грн., - відсотки за користування позикою, 3% - 4 120 грн., втрати від інфляції - 64 522,15 грн., а всього 240 666,02 грн., судові витрати у розмірі 5053,99 грн., які складаються із витрати по сплаті судового збору, 8903,19 грн. - витрати на правову допомогу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: