Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3012/16 Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Ленінському району про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, вказавши, що він є власником 1/25 частини будинковолодіння АДРЕСА_1.

04.01.2007 року на підставі договору найму житлового приміщення у вищевказані частини житлового будинку вселився його син ОСОБА_7 разом з родиною. Строк дії договору закінчився 04.01.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. Його родина залишилась проживати у будинку. Позивач завчасно попередив наймачів щодо спливу строку договору та звільнення будинку, проте з боку відповідачів почув відмову. Відповідачі продовжують створювати йому перешкоди в користуванні будинком.

У зв"язку чим позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів із будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ігнстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, дійшов висновку, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у встановленому законом порядку набули право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, оскільки за згодою позивача відповівдач ОСОБА_4 у 1985 році вселилася у спірний будинок як член сім"ї ОСОБА_7, чоловіка, з яким перебувала у шлюбі з 09 лютого 1985 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4, від якого має двох дітей. У спірному будинку відповідач була зареєстрована за згодою власника будинку, смерть чоловіка згідно зі ст. ст. 156, 157 ЖК Української РСР не є підставою для позбавлення права користування житлом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення певних перешкод у реалізації права власності останнього на належний йому житловий будинок з боку ОСОБА_4 та її дітей, та відсутності в матеріалах справи протиправності дій відповідачів, за які передбачена відповідальність, а тому відсутні передбачені законом підстави для їх виселення без надання іншого житлового приміщення. До договору найму суд ставиться критично, оскільки він був укладений у 2007 році, тоді як відповідач ОСОБА_4 вселилися у спірний будинок у 1985 році.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власност на домоволодіння НОМЕР_1 від 21 травня 1969 року позивачу ОСОБА_3 належить 11/20 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2006 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_9 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 про визнання права власності та встановлення часток ( справа № 2-33600/2006) за ОСОБА_8 визнано право власності на 22/2 часток домоволодінн за адресою АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 на 1/25 частину ( а.с. 11).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2006 року за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/25 часток спірного домоволодіння ( а.с. 12).

Відповідачка ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_7 ( сином позивача) 09 лютого 1985 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу Серія НОМЕР_2 ( а.с. 38.).

Від шлюбу у них народилося двоє дітей дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 та Серія НОМЕР_4 ( а.с. 37, а.с. 39).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_5 ( а.с. 14).

Згідно довідки голови квартального комітету № 79 від 13.06.2015 року вбачається, що в спірному будинку зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_3, ОСОБА_4 - невістка позивача, ОСОБА_6 - внучка позивача, ОСОБА_5 - онук позивача, ОСОБА_11 - правнук позивача ( а.с.50).

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з березня 1985 року, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_4 серія НОМЕР_6 ( а.с.143 ), ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11 проживають та зареєстровані у спірному будинку з моменту їх народження, що не заперечується і самим позивачем, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_3 ставить питання про усунення перешкод у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення , власником якого він є в 1/25 частці , у зв'язку з тим, що закінчився строк дії договору найму житлового приміщення від 04.01.2007 року, який був укладений між ним та його сином ОСОБА_7 терміном до 04.01.2015 року та на підставі якого у житловий будинок вселився його син ОСОБА_7 разом зі своєю сім"єю. Його син ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідачі не є членами його сім'ї, згоди на проживання їх в будинку на інших підставах він не надавав. Відповідачі перешкоджають йому своїми протиправними діями розпоряджатись на свій власний розсуд будинком, який є його власністю.

За змістом ст. 810, ч. 1 ст. 811 ЦК України, ч. 2 ст. 158 ЖК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією.

Відповідно ст. ст. 158, 162 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, якщо укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

В матеріалах справи міститься договір найму від 04 січня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 із сім"єю про те, що ОСОБА_3 надає в найм жиле приміщення за адресою АДРЕСА_1 з 04.01.2007 року по 04.01.2015 рік. В пункті 4 цього договору передбачено, що зі спливом строку договору наймач зобов"язується в десятиенний термін звільнити займане житлове приміщення. Підписали цей договір позивач ОСОБА_3 та його син ОСОБА_7 ( а.с. 13).

Натомість, договір найму житла, укладений 04 січня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_7 не зареєстрований у встановленому ст. 158 ЖК України порядку, в договорі не зазначено яка саме житлова площа , кімнати будинку сдаються в найм, акт приймання-передачі житлового будинку між власником житла ОСОБА_3 та наймачем ОСОБА_7, відсутній.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати коштів за таким договором, тому твердження апелянта щодо наявності між сторонами строкового договору найму житлового будинку є неприйнятними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір найму, на який посилається позивач, не визнається відповідчами як такий, що мав місце, відповідачами він не підписаний, зазначений договір не відповідає вимогам ст. 158 ЖК України, зокрема не зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Установлені обставини свідчать про те, що даний договір є неукладений і не має ніяких правових наслідків.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 вселилася в спірний будинок ще в 1985 році, як член сім"ї сина позивача, та була зареєстрована в ньому за згодою власника будинку ОСОБА_3 При вселенні ОСОБА_4 не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Факт реєстрації ОСОБА_4 у спірному будинку позивач ніколи не оспорював. В цьому будинку народилися її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зареєстровані в ньому, а право користування житлом дітьми має похідний характер від права користування цим житлом їх батьками.

Оиже, вищезазначені обставини спростовують той факт, що відповідачі поселилися в житловий будинок відповідно до умов зазначеного договору - 04.01.2007 року .

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що між сторонами не виникли правовідносини із договору найму, а тому виселення відповідачів не може бути проведене у порядку та на підставах передбачених ст.ст. 168 -169 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, врахувавши доводи сторін щодо їх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 вселилася та зареєстрована у спірному будинку за згодою власника після вступу у шлюб із сином позивача, тобто як член сім'ї, що не суперечить змісту ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР у визначенні поняття "члена сім'ї власника житла". Відповідач ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 постійно проживають в спірному будинку з моменту вселення та до теперішнього часу, а тому в силу ст. 405 ЦК України право користування житлом відповідачі не втратили. Факт смерті ОСОБА_7 не є підставою для звільнення ними спірного будинку (ст. ст. 9, 156 ЖК Української РСР), оскільки припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним правомірно приміщенням.

Згідно і ст. 157 ЖК Української РСР членів сім"ї власника жилого будику ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відсутні підстави, передбачених ст. 116 ЖК Українсякої РСР, за яких відповідачі можуть бути виселені із спірного будинку, оскільки позивачем у порушення ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин зазначених у позові, а саме, що відповідачі не пускають його до будинку, знищують майно, висловлюють погрози різного характеру, заподіяли йому тілесні ушкодження, роблять неможливим проживання у спірному будинку.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав вірну оцінку всім зібраним у справі доказам та з урахуванням указаних норм матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: