Ухвала

іменем україни

15 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 153 903 грн 60 коп., у тому числі: 14 424 грн 07 коп. - сума основного боргу за договором позики; 7 860 грн 02 коп. - проценти за договором позики; 131 619 грн 64 коп. - пеня. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині вирішення спору про стягнення пені, а саме: зменшено суму стягнутої із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені до 14 424 грн. Судові рішення у частині вирішення спору про стягнення процентів за користування позикою залишено без змін.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він дізнався, що виконавчий лист був виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 13 червня 2016 року, рішення у справі набрало законної сили 15 липня 2015 року, а строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 15 липня 2016 року. Вважає, що оскільки у зв'язку з апеляційним переглядом рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01вересня 2014 року набрало законної сили 24 листопада 2014 року, строком пред'явлення до виконання виконавчого листа є 24 листопада 2015 року. Крім того, зазначив, що позивачем ОСОБА_3 на порушення вимог ст. 368 ЦПК України двічі отримано виконавчий лист у цій справі після прийняття рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, постановити нову ухвалу, якою його заяву задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних ухвал судів першої й апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених ухвал.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. ст. 319, 349 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду та суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Статтями 368, 369 ЦПК України передбачено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначені в ч. 4 ст. 369 ЦПК України, а саме: якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 369 ЦПК України, для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому наведені заявником обставини суд обґрунтовано вважав такими, що не свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зокрема, суд виходив із того, що відсутні докази на підтвердження того, що зобов'язання між сторонами припинено виконанням. Натомість на підставі наявних у справі доказів суд виходив із того, що ОСОБА_2 не вчиняв будь-яких дій із виконання рішення суду у період після його ухвалення судом першої інстанції та до ухвалення рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Таким чином, рішення суду не виконано.

Крім того, правильним є висновок суду про те, що виконавчий лист від 13 червня 2016 року № 2-836/11 видано компетентним судом - Комунарським районним судом м. Запоріжжя, який розглядав справу як суд першої інстанції, його зміст відповідає резолютивній частині зазначених судових рішень.

На спростування доводів заявника про порушення ч. 2 ст. 368 ЦПК України, оскільки 11 грудня 2014 року видано виконавчий лист, суд правильно зазначив, що інший виконавчий лист у цій справі, який би відповідав резолютивній частині рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 липня 2015 року, не видавався та не встановлено, що розпочато два різні виконавчі провадження і обидва є незакінченими, а вимог щодо виконавчого листа від 11 грудня 2014 року не заявлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, вони не впливають на правильність висновків судів та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак