У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що він з 2006 року займається підприємницькою діяльністю у сфері деревообробки. У березні 2013 року він вирішив придбати додаткове обладнання, зокрема, два верстати для обробки деревини та дизельний генератор. Вказане обладнання він за порадою свого знайомого ОСОБА_4 вирішив придбати з допомогою відповідача, який є фізичною особою-підприємцем та акредитований у митних органах. Відповідач, з яким його познайомив ОСОБА_4, погодився на його пропозицію оформити придбання обладнання, при цьому між ними було досягнуто домовленості про те, що він домовляється із постачальником, робить замовлення обладнання, оплачує його вартість та інші витрати, а відповідач лише надає свої документи суб'єкта підприємницької діяльності для поставки обладнання за що він оплачує йому 3 000,00 грн. Для цього його представники зареєстрували відповідача як суб'єкта зовнішньо-економічної діяльності, заповнивши за відповідача усі необхідні для цього документи. В подальшому він за допомогою електронної пошти здійснив замовлення обладнання у фірми «Дарома д.о.о.», яка знаходиться у Боснії та Герцоговині. Оплату замовлення здійснила його дружина ОСОБА_5 в травні 2013 року, зокрема, знявши кошти з його рахунку вона внесла їх на рахунок відповідача. Після оплати придбане обладнання було доставлено в приміщення цеху його підприємства. Однак, в подальшому відповідач почав вимагати у нього замість обумовленої винагороди суму винагороди у розмірі 4 000,00, 8 000,00 та 12 000,00 грн. Так ними було досягнуто домовленості, що за 10 000,00 грн винагороди відповідач віддасть оригінали документів на обладнання та між ними буде укладено договір купівлі-продажу обладнання.

21 серпня 2013 року від його представників відповідач отримав 9 000,00 грн, передав підписаний договір-купівлі продажу та оригінали документів на обладнання, зазначивши що немає до нього жодних претензій. Зазначені обставини свідчать про те, що між ним та відповідачем фактично було укладено договір комісії, оскільки між сторонами досягнуто домовленості, що відповідач від свого імені за його (позивача) кошти придбає обладнання, за що отримає винагороду. Однак, відповідач не дотримав умов угоди, оскільки не передав йому обладнання.

З урахуванням наведеного позивач просив суд визнати за ним право власності на дизельний генератор у корпусі синього кольору № BF6L413FRT, 1996 року випуску, серійний номер 7750965, пиляльний верстат зі стрічковою пилою марки LT40HDG24, 1998 року випуску, серійний номер 456B42418VPEK2134, поздовжній кругопильний верстат марки «Wravor», 2001 року випуску, серійний номер 220016, зеленого кольору та зобов'язати відповідача передати йому зазначене обладнання

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до зовнішнього економічного контракту № Б/Н від 12 квітня 2013 року, укладеного між компанією «Дарома д.о.о.» (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець), продавець продав, а покупець купив на умовах ЕХW Банья Лука стрічковий верстат марки LT40HDG24, 1998 року випуску, серійний номер 45В42418VPEC2134; поздовжній кругло пильний верстат марки «Wravor», 2001 року випуску, серійний номер 220016, зеленого кольору; генератор марки № BF6L413FRT, 1996 року випуску, серійний номер 7750965, а тому доводи позивача, що сам він є покупцем указаного майна не відповідають встановленим обставинам справи.

Крім того, суди дійшли вірного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору комісії з відповідачем.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наведених підстав.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова