Справа № 653/963/16-ц
Провадження № 2/653/409/16
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

26 травня 2016 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Карпенко І.Д.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Партизанська селищна рада Генічеського району Херсонської області, управління державної міграційної служби України у Херсонській області в особі Генічеського районного сектору про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Партизанська селищна рада Генічеського району Херсонської області, управління державної міграційної служби України у Херсонській області в особі Генічеського районного сектору, в якій просила визнати відмову ОСОБА_2 у тимчасовому виїзді за кордон неповнолітньої дитини безпідставною та незаконною, дозволити оформити документи для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини та надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2до Турецької Республіки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачем є батьками неповнолітньої дитини, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання сторонами у 2013 році шлюбу проживає разом з матірю у с.Догмарівка, Генічеського району. Відповідач ухиляється від повноцінного виховання та догляду за дитиною, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає. Крім того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів спрямованих на покращення кругозору дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а саме відповідач відмовляється у передбаченому законодавством України порядку надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон. Крім того, зазначила, що вони турки, тому хоче щоб дитина ознайомилась з батьківщиною своїх предків, познайомилась з родичами, які мешкають у Туреччині. Просить суд задовольнити її позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Уточнила, що її донька ОСОБА_1 проживає на даний час у Туреччині, та хоче вивезти туди свою неповнолітню дитину, оскільки зараз дитина проживає разом з ними, з бабусею та дідусем у с.Догмарівка, Генічеського району, дуже скучила за матірю, а без згоди батька оформити документи на виїзд дитини за кордон, окрім як через суд неможливо, тому що батько дитини проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, звязку з ним немає. Також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Приазовська правда» № 17 (10612) від 28 квітня 2016 року та через офіційний веб-портал «Судова влада України», потворно не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Партизанської селищної ради ОСОБА_4 будучі присутнім в попередньому судовому засіданні 25 квітня 2016 року, заперечував проти задоволення позову. В судове засідання не зявився, надіслав заперечення в якому зазначив, що згідно наявної інформації позивачка ОСОБА_1 вже досить тривалий час мешкає у Туреччині та не приймає ніякої участі у вихованні доньки, яка проживає в с.Догмарівка у дідуся з бабусею. Крім того у органа місцевого самоврядування відсутня інформація, щодо наявності законних підстав на перебування позивачки у Туреччині, наявності відповідних дозволів на працевлаштування у цій країні та наявності законних джерел для існування. Також, вважають що позивачка не надала доказів, того що зверталась до відповідача для отримання вказаного у позовній заяві дозволу на виїзд дитини за кордон. У позовній заяві в якості адреси, як позивача так і відповідача вказана адреса, за якою ні позивач ні відповідач не проживають, враховуючи вищевикладене вважають, що надання такого дозволу, може зашкодити інтересам дитини та порушити права її батька.

Представники третьої особи управління державної міграційної служби України у Херсонській області в особі Генічеського районного сектору в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2008 року по 15 листопада 2013 року та є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 10 грудня 2008 року, серії 1-КГ № 076868 виданого виконкомом Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області.

З метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення позивачка має намір виїхати з дитиною до Республіки Туреччини. Проте, відповідач безпідставно відмовляється надавати відповідний дозвіл.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно до ч.2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька, і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою КМУ від 25 серпня 2010 року за №724 (далі Правила перетинання державного кордону) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

З аналізу вказаних норм випливає, суд вправі приймати рішення, щодо виїзду дитини за кордон та/або на тимчасово окуповану територію АР Крим, при умові строкової, конкретно визначеної поїздки із зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків, який не позбавлений батьківських прав, у надані згоди на конкретний виїзд.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все вищевикладене, а також те, що виїзд ОСОБА_1 за кордон, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивачки немає можливості, тому позов в цій частині слід задовольнити.

Вимогу, щодо визнання відмови ОСОБА_2 у тимчасовому виїзді за кордон неповнолітньої дитини безпідставною та незаконною, слід залишити без задоволення, оскільки ця відмова не підтверджена належними доказами.

Керуючись ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), статей 141, 155 Сімейного кодексу України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212, 214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Партизанська селищна рада Генічеського району Херсонської області, управління державної міграційної служби України у Херсонській області в особі Генічеського районного сектору про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та перетин кордону з Турецькою Республікою без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2на строк у один рік, який обчислювати з дня винесення рішення 26 травня 2016 року по 26 травня 2017 року.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, або складання в повному обсязі.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_5