У х в а л а

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву приватного підприємства «Інтеграл Інвестиції» про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Інтеграл Інвестиції» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,

в с т а н о в и л а :

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 18 березня 2015 року позов задовольнив, постановив визнати недійсним договір відступлення права вимоги.

Апеляційний суд Львівської області 22 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу приватного підприємства «Інтеграл Інвестиції» (далі - ПП «Інтеграл Інвестиції») відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

6 липня 2016 року ПП «Інтеграл Інвестиції» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини першої

статті 638, частин першої та другої статті 640 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України).

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України

від 10 лютого 2009 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що договір відступлення права вимоги не був укладений, оскільки не вважаються укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, тоді як відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Разом з тим у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2009 року суд касаційної інстанції, скасувавши постанову Вищого господарського суду України, постанову Запорізького апеляційного господарського суду та залишивши в силі рішення Господарського суду Запорізької області, дійшов висновку, що при укладенні договору оренди автобуса сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, приступили до його виконання, а тому відповідно до частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України такий договір є укладеним. Крім того, суд указав також на відсутність підстав для визнання його недійсним відповідно до статі 232 ЦК України.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, а відтак у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Інтеграл Інвестиції» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за заявою приватного підприємства «Інтеграл Інвестиції» про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко