Номер провадження: 22-ц/785/1321/16
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Короткова В.Д.,

за участю секретарів - Томашевської К.В., Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держкомзему у м. Одесі, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання правовстановлюючих документів на земельні ділянки незаконними та витребування земельних ділянок, за апеляційними скаргами заступника прокурора Одеської області, Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2014 року,

встановила:

У лютому 2011 р. заступник прокурора м. Одеси (далі - Прокурор), діючи в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

У позові прокурор посилався на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2009 р. було визнано право власності на земельні ділянки, розташовані за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15.

Зобов'язано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати вищевказаним громадянам державні акти на земельні ділянки, розташовані за адресою - АДРЕСА_1.

На виконання рішення суду ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 були видані державні акти на право власності на земельні ділянки.

Отримавши державні акти на право власності на земельні ділянки, в подальшому ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 за договорами купівлі-продажу відчужили земельні ділянки ОСОБА_4. Остання отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані за адресою - АДРЕСА_2

ОСОБА_14, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, розміщену за адресою - АДРЕСА_3, в подальшому за договором купівлі-продажу продав її ОСОБА_5, який отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку.

Постановою Київського районного суду м. Одеси 26.08.2009 р. постанову цього суду від 26.03.2009 р. про визнання бездіяльності незаконною, визнання права власності на земельні ділянки було скасовано. Провадження в адміністративній справі закрито.

Посилаючись на те, що розпорядження землями територіальної громади є виключною компетенцією Одеської міської ради, неправомірне вибуття спірних земельних ділянок з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, прокурор просив: 1) визнати незаконними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_4 та ОСОБА_5; 2) витребувати земельні ділянки із володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Одеської міської ради; 3) скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2012 р. у задоволенні вищевказаного позову прокурора відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.09.2012 р. змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2013 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2012 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.09.2012 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.07.2013 р. у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2013 р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24.07.2013 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2014 р., у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Заступник прокурора Одеської області (далі - Прокурор) в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Одеська міська рада в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Прокурор у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник Одеської міської ради у попередніх судових засіданнях підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. У судове засідання, призначене на 04.08.2016 р., Одеська міська рада свого представника не направила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки представника не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

ОСОБА_16, представник ОСОБА_4, в письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що позов було подано заступником прокурора м. Одеси. Прокуратура Одеської області не є стороною у справі, а тому не могла подавати апеляційну скаргу. Земельні ділянки були продані ОСОБА_4 їх власниками, придбала вона їх правомірно, на підставі правочинів, в той час коли була чинною постанова суду від 26.03.2009 р.. Скасувавши постанову суду від 26.03.2009 р., не було застосовано поворот виконання рішення суду. Підстав для застосування ст. 388 ЦК України не існує. Відсутні докази про те, що Одеська міська рада є власником спірних земельних ділянок. Права територіальної громади м. Одеси жодним чином не порушені.

В судовому засіданні ОСОБА_16 підтримала доводи та вимоги, які викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційні скарги не надав. У судове засідання, призначене на 04.08.2016 р. не з'явився. Судова повістка повернулася з приміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Однак, він освідомлений про розгляд справи у суді, оскільки був сповіщений на попередні судові засідання.

Управління Держкомзему у м. Одесі письмових заперечень на апеляційні скарги не надало. У судове засідання свого представника не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Відповідно до листа третьої Одеської державної нотаріальної контори від 05.07.2016 р. (Т. 6, а. с. 7) ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10. У зв'язку з чим ОСОБА_11 був залучений апеляційним судом до участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_10.

Треті особи письмових заперечень/пояснень на апеляційні скарги не надали.

Треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_15 у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_14 у судове засідання, призначене на 04.08.2016 р., не з'явилися. Судові повістки повернулися з приміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Однак, вони освідомлені про розгляд справи у суді, оскільки були сповіщені на попередні судові засідання.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні позову прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки не можуть бути витребувані, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали їх на підставі відплатних договорів. На момент продажу земельних ділянок була чинною постанова Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2009 р.. Таким чином, відповідачі є добросовісними набувачами. Право власності набувалося не на підставі правочину, а на підставі судового рішення. Матеріали справи не містять доказів того, що Одеська міська рада є власником спірних земельних ділянок (Т. 4, а. с. 66 - 70 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 19 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 17, 388 ЦК України, ст. ст. 118, 122, 155, пункту 12 Р. Х «Перехідні положення» ЗК України, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинному на час звернення з позовом)) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 45, 60, 179 ЦПК України) права. Доводи апелянтів про вибуття земельних ділянок з комунальної власності поза волею власника, порушення прав Одеської міської власності, витребування спірних земельних ділянок є частково обґрунтованими.

Встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2009 р. було визнано право власності на земельні ділянки, розташовані за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 (Т. 1, а. с. 8 - 12).

На виконання вищевказаної постанови суду вищезазначеним особам були видані державні акти на право власності на земельні ділянки (Т. 1, а. с. 5, 31, 64, 90, 115, 146, 172, 203, 224, Т. 2, а. с. 18).

Отримавши державні акти на право власності на земельні ділянки, в подальшому ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15 за договорами купівлі-продажу відчужили земельні ділянки ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 7, 33, 66, 92, 117, 148, 174, 205, Т. 2, а. с. 20). Остання отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані за адресою - АДРЕСА_4 (Т. 1, а. с. 6, 32, 65, 91, 116, 147, 173, 204, Т. 2, а. с. 19).

ОСОБА_14, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, розміщену за адресою - АДРЕСА_3, в подальшому за договором купівлі-продажу відчужив її ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 226), який отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку (Т. 1, а. с. 225).

Постановою Київського районного суду м. Одеси 26.08.2009 р. постанову цього суду від 26.03.2009 р. про визнання бездіяльності незаконною, визнання права власності на земельні ділянки було скасовано. Провадження в адміністративній справі закрито (Т. 1, а. с. 13 - 17).

За правилами передбаченими ст. ст. 118, 122 ЗК України до відання сільських, селищних, міських рад належить право надання земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни, зацікавлені в одержані у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання врегулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Пунктом 12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Оскільки спірні земельні ділянки знаходяться в межах м. Одеси, не надано доказів їх знаходження у приватній, державній власності, передані вони були у власність громадянам за судовим рішенням, яке в подальшому було скасовано, колегія суддів приходить до висновку, що земельні ділянки вибули з власності територіальної громади поза її волею.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинному на час звернення з позовом) передбачено, що підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності таких підстав прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами. При цьому прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах (в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави), обґрунтовує необхідність їх захисту, форму його здійснення.

Частиною 2 ст. 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16, 17 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту є зокрема, визнання незаконними рішення, дій або бездіяльності органу державної влади, органу влади Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки прокурор звернувся до суду з вимогами про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки незаконними, в той час як ці акти підлягають визнанню недійсними (ст. 155 ЗК України), під час розгляду справи у суді першої інстанції ні прокурор, ні Одеська міська рада не уточнили позовні вимоги в цій частині (ст. 11 ЦПК України), враховуючи, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні вимог прокурора про визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5, необхідно відмовити.

Про те, що належним способом захисту порушеного права у даному випадку є - визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним свідчить також судова практика (постанови Верховного Суду України від 26.09.2012 р. № 6-103цс12, від 22.05.2013 р. № 6-33цс13, від 04.06.2014 р. № 6-46цс14, від 16.03.2016 р. № 6-1428цс15).

Вимоги щодо витребування спірних земельних ділянок з володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Одеської міської ради, скасування державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки є похідними від вимог про визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому в їх задоволенні також необхідно відмовити.

Вищезазначене не позбавляє можливості прокурора, Одеську міську раду звернутися до суду з позовом, обравши передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Прокурора.

Частиною 6 ст. 154 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у задоволенні позову, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову.

Враховуючи, що рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення (ст. 319 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок, вжитих ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.07.2014 р. (Т. 4, а. с. 105 - 106).

Керуючись ст. ст. 154, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області, Одеської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 червня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держкомзему у м. Одесі, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання правовстановлюючих документів на земельні ділянки незаконними та витребування земельних ділянок - відмовити.

Заходи забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок, вжиті ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2014 р., - скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

В. Д. Коротков