Дата документу 19.12.2016
Справа № 501/2102/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 р. Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ледньової Т.В.

при секретарі - Левицькій А.В.

з участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорноморську Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_6) про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом (а.с. 3-4 т. 1), в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь безпідставно отримані від нього грошові кошти в сумі, що еквівалентні 8000 дол. США, за офіційним курсом Національного банку України на день виплати ОСОБА_3 ОСОБА_1 зазначеної суми, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсягу, посилались на ті обставини, що 22.07.2010 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 8000 дол. США за розпискою, якою зобов'язався оформити на ОСОБА_1 0,01 га земельної ділянки, однак в 2015 р. з'ясувалось, що відповідач ніколи не був власником зазначеної у розписці ділянки і набув вказані гроші без достатньої правової підстави.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не визнали позовні вимоги, просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись у виступах в суді та в письмових поясненнях (а.с. 195-196 т. 1) на слідуючі обставини: 22.07.2010 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу частки земельної ділянки, який є нікчемним правочином відповідно до вимог ст. ст. 202, 220, 236, 657 ЦК України з моменту його вчинення, і при зверненні до суду в 2015 р. ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності щодо вимог про повернення коштів. Крім того, сторона відповідача просить застосувати положення ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України щодо наслідків пропуску строків позовної давності.

За заявою на а.с. 175 т. 1 та на підставі ст. ст. 35, 36 ЦПК України ухвалою суду від 14.04.2016 р. до участі у справі залучена у якості третьої особи - ОСОБА_6

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_5 не визнав позовні вимоги, посилаючись у виступі в засіданні та у письмових поясненнях (т. 2 а.с. 33) на те, що виключена можливість застосування до цього спору ст. 1212 ЦК України, т.я. між сторонами склались договірні правовідносини, пов'язані з відчуженням частини земельної ділянки. Крім того, представник третьої особи підтримав заяву сторони відповідача щодо застосування строків позовної давності, просив взяти до уваги, що відповідач і третя особа як співвласники земельної ділянки, придбаної під час шлюбу, виконали взяті на себе зобов'язання щодо дороги спільного користування, а від переоформлення землі відмовився позивач, який став висувати додаткові вимоги і отримав компенсацію у розмірі 5000 дол. США і від третього сусіда ОСОБА_7

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або зберігання майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Із розписки на а.с. 5 т.1 вбачається, що 22.07.2010 р. відповідач отримав від позивача 8000 дол. США за 1 сотку земельної ділянки, розташованої за адресою : АДРЕСА_1, належної відповідачу на праві приватної власності, що відповідач зобов'язався вказану частку ділянки переоформити як дорогу для спільного використання. Обставини, викладені у розписці, підтвердили сторони та свідок ОСОБА_8

Із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2010 р. на а.с. 69-71 т. 1 слідує, що ОСОБА_8 продав та передав у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,05 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою : АДРЕСА_1.

На час укладення вказаного договору ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з відповідачем (а.с. 66 т. 1).

Довідка БТІ на а.с. 68 т. 1 свідчить про реєстрацію вказаної ділянки за ОСОБА_6 і зміну адреси на АДРЕСА_2.

Із пояснень сторін та свідка ОСОБА_8 слідує, що сторони перебували у приміщенні нотаріуса під час укладення вищезазначеного договору, що переоформлення частки ділянки не було можливе без зміни цільового призначення земельної ділянки, яке станом на 22.07.2010 р. було - для ведення особистого селянського господарства.

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на а.с. 63-64 т. 1 свідчить, що за ОСОБА_6 станом на 27.06.2013 р. зареєстрована вищезазначена земельна ділянка, цільове призначення якої визначено: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В судовому засіданні позивач на запитання сторони відповідача та представника третьої особи надав пояснення, що не бажає нотаріального посвідчення договору за умовами розписки на а.с. 5 т. 1, т.я. вважає, що необхідно змінити істотні умови договору після повернення йому грошових коштів.

Із пояснень свідка ОСОБА_8 в судових засіданнях 24.06.2016 р. та 25.10.2016 р. вбачається, що він був попереднім власником земельної ділянки, яка є суміжною з ділянкою позивача, що за пропозицією позивача при відчуженні своєї земельної ділянки подружжю ОСОБА_6 висловив умову про необхідність дороги спільного використання, на що покупці погодились, і саме тому позивач був присутній в нотаріальній конторі під час їх угоди в 2010 р., позивач передав під розписку 8000 дол. США відповідачу, який після перерахунку і у присутності позивача передав ці гроші йому. На цей час домовленість про спільну дорогу (проїзд) стороною відповідача виконана, а саме частина ділянки відокремлена від присадибної ділянки відповідача, і нею можуть користуватись 3 сусідів, в т.ч. сторони. Залишилось тільки переоформлення після зміни призначення землі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 09.12.2016 р. суду пояснив, що йому в 2012 р. стало відомо від позивача про намір частину земельної ділянки, яка оформлена на відповідача, обладнати під дорогу (проїзд) спільного використання для трьох суміжних дворів. Він погодився на цю пропозицією, в зв'язку з чим у 2013 р. за розпискою передав позивачу 5000 дол. США як компенсацію витрат на придбання землі у відповідача та обладнання цієї ділянки. Зі слів позивача йому стало відомо про те, що позивач придбав у відповідача цю ділянку, а потім у них виникли конфліктні стосунки і документальне переоформлення не відбулось. Він звертався до позивача з проханням знайти спільну мову з ОСОБА_3 і належним чином оформити спільну ділянку, призначену для проїзду. Про будь-які перешкоди такого переоформлення йому невідомо.

Сторони не заперечували проти пояснень зазначених свідків. Крім того пояснення свідків підтверджуються доказами на а.с. 5, 69-71 т. 1 та фото проїзду до їх домоволодінь (а.с. 34-36 т. 2), копією розписки ОСОБА_1 від 30.12.2013 р. (а.с. 25 т. 2).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про договірний характер правовідносин сторін, що унеможливлює застосування до них положень ст. 1212 ЦК України в частині зобов'язання повернути майно (гроші) після обладнання частки ділянки для спільного користування (проїзду) і компенсації позивачу частини коштів ОСОБА_7

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відсутні достатні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 При цьому суд бере до уваги, що в розписці на а.с. 5 т. 1 не визначено строк виконання зобов'язання по переоформленню частки ділянки, і що у позивача зберігається право пред'явити вимогу про виконання цього зобов'язання.

З урахуванням вищенаведеного та ч.5 ст. 258 ЦК України не підлягає задоволенню заява сторони відповідача про наслідки спливу позовної давності.

Керуючись ст.ст. 215, 220, 256-258, 267, 1212 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Ледньова