АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/9544/2016р. Головуючий у 1 інстанції - Декаленко В.С.
Доповідач - Барановська Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Барановської Л.В.,

суддів Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Володимировича про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи,обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 р. позивачка звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5 000 грн. щомісячно з моменту звернення і до його повноліття, а також про стягнення грошових коштів в розмірі 30 000 грн. у вигляді компенсації на утримання дитини за весь період часу від розлучення.

Зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з січня 2005 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Після розірвання шлюбу неповнолітній син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Надалі позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, виходячи з матеріального стану її та відповідача та прожиткового мінімуму, розміру необхідної допомоги на утримання сина, витрат необхідних для всебічного розвитку дитини щомісячно з моменту подачі позову та до повноліття дитини.

Посилаючись на вказані обставини просила позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.04.2016р. позов задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити рішення суду та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що батьки, у відповідності з вимогами закону, зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак з урахуванням тієї обставини, що представником відповідача було надано заяву відповідно до якої відповідачем визнається уточнений позов та його обов'язок щодо матеріального забезпечення неповнолітньої дитини, та має намір утримувати дитину у встановленому судом порядку та розмірі, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення і до її повноліття.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що подружжя з 2005 року перебувало в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду 22.05.2015 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 (а.с. 38).

Як встановлено судом неповнолітній син ОСОБА_4, проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні, а відповідач, проживаючи окремо, нерегулярно та не в достатній мірі надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повнолітня з дня пред'явлення позову до суду врахував вимоги ст. 182 СК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує щодо позовних вимог позивача про покладення на нього обов'язку по сплаті аліментів на утримання його дитини в розмірі ј з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується заявою від 21.04.2016 року (а.с. 54).

Крім того, колегією суддів встановлено, що у відповідача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів погіршення стану здоров'я відповідачем не надано, він є працездатною особою, яка тимчасово не працює, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Доводи апелянта щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не можуть братись до уваги, оскільки як вбачається із матеріалів справи, зокрема, журналу судового засідання від 21.04.2016 року (а.с.55-56) позивачка підтвердила свої позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку та просила стягнути аліменти саме в такій частині, тобто в розмірі ј частини із якими погодився і представник відповідача.

Як пояснив представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції зауваження на вказаний вище журнал судового засідання не подавався.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів приходить до висновку про обов'язок відповідача утримувати дитину та про можливість стягнення з нього аліментів у визначеному судом першої інстанції розміру, а саме, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді