Справа № 2/593/312/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Макійчук Г.Р.

за участі позивача ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_2 (д.п. ОСОБА_4) ОСОБА_5 до Підвисоцької сільської ради Бережанського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, вказуючи, що після смерті його матері ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться в селі Підвисоке Бережанського району Тернопільської області, на вул. Зелена, 8, яке вона по заповіту успадкувала після смерті своєї бабці ОСОБА_7, і хоч він згідно закону є спадкоємцем цієї спадщини, однак розпорядитись нею не може, бо нотконтора відмовила йому у видачі свідоцтва на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкодавиці зазначеного будинковолодіння, звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, просив його задоволити.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 із позовними вимогами ОСОБА_2 погодився, не заперечує проти їх задоволення.

Представник Підвисоцької сільської ради Бережанського району в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги позивача вважає підставними, а тому заперечень щодо їх задоволення не має.

Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення позивача та його захисника, взявши до уваги письмову заяву відповідача - Підвисоцької сільської ради Бережанського району, пояснення третьої особи ОСОБА_4 та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року спадкові відносини регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, а оскільки прадід позивача ОСОБА_8 помер 21 січня 1992 року, його дружина ОСОБА_7 - 20 грудня 1999 року, то питання про спадкування належного їм майна слід вирішувати, керуючись чинним на той час законодавством, а саме Цивільним кодексом Української РСР. Що ж стосується спадкового майна, належного матері позивача, то дані правовідносини регулюються нині діючим Цивільним кодексом України, так як матір позивача ОСОБА_6 померла 3 травня 2015 року.

У відповідності зі ст. ст. 524, 529, 548 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого; для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; а згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У відповідності із ст. ст. 1217, 1220, 1223, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що прадід позивача ОСОБА_8 разом із своєю дружиною ОСОБА_7 були співвласниками житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в селі Підвисоке Бережанського району Тернопільської області, на вул. Зелена, 8, і їм обом на праві спільної сумісної власності належало по 1/2 частині даного будинковолодіння. Після смерті прадіда його дружина ОСОБА_7 у відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР вступила в управління спадковим майном та прийняла спадщину, а 16 жовтня 1992 року вона все належне їй майно згідно складеного нею заповіту залишила своїй внучці ОСОБА_6 - матері позивача.

Вищевказаний факт підтверджується поясненнями позивача та долученими до матеріалів справи свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок, що було видане на підставі рішення виконкому Бережанської районної ради народних депутатів Тернопільської області за № 224 від 16 серпня 1988 року; довідкою за № 93, виданою 17 березня 2016 року Підвисоцькою сільською радою; інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна за № 67а, виданою 31 березня 2016 року Бережанським ОК МБТІ; технічним паспортом на садибний житловий будинок, що знаходиться в селі Підвисоке Бережанського району Тернопільської області, вул. Зелена, 8; довідками Підвисоцької сільської ради за № 89, № 90 та № 94 від 15 і 17 березня 2016 року, а також оглянутим в судовому засіданні заповітом, складеним 16 жовтня 1992 року спадкодавицею ОСОБА_7 на користь матері позивача ОСОБА_6.

Оглянуті в судовому засіданні свідоцтва про народження серії 111-ИД № 361177 та свідоцтва про шлюб серії 1-ИД № 097540, свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 є сином спадкодавиці ОСОБА_6, який після реєстрації шлюбу із ОСОБА_9 своє дошлюбне прізвище ОСОБА_6 змінив на прізвище дружини ОСОБА_9.

Із свідоцтв про смерть видно, що ОСОБА_8 помер 21 січня 1992 року, його дружина ОСОБА_7 - 20 грудня 1999 року. Після їх смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться в селі Підвисоке Бережанського району Тернопільської області, на вул. Зелена, 8.

В зв`язку з тим, що прадід позивача ОСОБА_8 на випадок своєї смерті не розпорядився належним йому майном, то згідно закону його дружина ОСОБА_7 вступила в управління спадковим майном і прийняла спадщину та на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй майно, склавши 16 жовтня 1992 року заповіт, яким все належне їй майно, у тому числі і житловий будинок із господарськими будівлями, що знаходиться в селі Підвисоке, на вул. Зелена, 8, заповіла своїй внучці ОСОБА_6.

Пояснення позивача також свідчать про те, що його матір, проживаючи разом із спадкодавицею ОСОБА_7, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном та прийняла спадшину, однак через відсутність правовстановлюючих документів про належність спадкодавиці вищевказаного майна офіційно не переоформила його на себе. Далі позивач пояснив, що він також після смерті своєї матері у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із матірю в одному будинковолодінні і після її смерті залишився там проживати, розпорядився належними їй речами повсякденного вжитку, здійснював ремонт житлового будинку та обробіток присадибної земельної ділянки, однак через відсутність правовстановлюючих документів про належність спадкодавиці зазначеного будинковолодіння, не мав можливості переоформити спадщину на себе, а так як він прийняв спадщину, тому просить його вимоги задоволити. В своїх поясненнях позивач також зазначив, що він є єдиний спадкоємець цієї спадшини, оскільки його батько ОСОБА_10 та брат ОСОБА_4 відмовилися від прийняття цієї спадшини.

Зазначені позивачем факти підтверджуються оглянутими у судовому засіданні довідками за № 89 № 90 та № 94 Підвисоцької сільської ради від 15 та 17 березня 2016 року; відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій та письмовими повідомленнями Бережанської держнотконтори за № 1111/01-16, № 1112/01-16 та № № 1113/01-16 від 28 липня 2016року та письмовою заявою ОСОБА_10 про відмову від прийняття спадщини.

Таким чином, поскільки в судовому засіданні доведено, що позивач, являючись єдиним спадкоємцем вищевказаного спадкового майна, прийняв спадщину, але через відсутність правовстановлюючих документів про належність покійній вищевказаного будинковолодіння, не мав можливості переоформити його на себе, а тому суд вважає необхідним задоволити позовні вимоги позивача і визнати за ним право на будинковолодіння, що залишилося після смерті його матері.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6,10, 14, 60, 174, 212- 215,292, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР та ст. ст. 1217, 1220, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_9 (д.п. ОСОБА_10) ОСОБА_5 задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 3 травня 2015 року, у вигляді житлового будинку із належними йому господарськими будівлями, що знаходяться в селі Підвисоке Бережанського району Тернопільської області, на вулиці Зелена, № 8.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області ОСОБА_1