Справа № 219/9354/16-ц
Провадження № 2/219/4362/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої вона просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 12 будинку № 10а по вул. Чайковського в м. Бахмут Донецької області. Вказує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2004 року, засвідченого приватним нотаріусом Артемівської нотаріальної контори ОСОБА_3 Продавцем квартири виступала відповідач ОСОБА_2, яка після продажу квартири не знялася з реєстрації, що їй як власнику перешкоджає вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном, створює перешкоди в оформлені субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою.
Відповідач будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та її представник не заперечують.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності № 74560989 власником квартири за адресою Донецька область, м. Бахмут, вул. Чайковського, буд. № 10 а , кв. №12 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 (а.с.38-39).
Згідно договору купівлі - продажу від 20.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, реєстр № 345645, ОСОБА_1 купила квартиру за адресою АДРЕСА_2 (а.с.6-7).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Артемівська» від 2.02.2005 року, квартира за адресою АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 20.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3
Згідно довідок приватного підприємства «Будинок плюс» № 2897 від 30.09.2016 року та № 3255 від 25.10.2016 про склад сімї, за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані ОСОБА_4 невістка, ОСОБА_2 інші відносини, ОСОБА_5 - внук (а.с.19).
Відповідно акту ПП «Дім плюс» від 2.09.2016 року, складеного комісією та затвердженого директором ОСОБА_6, була проведена перевірка паспортного режиму квартири № 12 житлового будинку № 10а по вул. Чайковського м. Бахмут Донецької області. Перевіркою було встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_2, але ОСОБА_2 за даною адресою фактично не мешкає з 2004 року по теперішній час, що підтверджують сусіди ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.43).
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2004 року, нею не користується, відповідач ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 12 в будинку № 10а по вул. Чайковського в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - квартирою № 12 в будинку № 10а по вул. Чайковського в м. Бахмут Донецької області шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 12 в будинку № 10а по вул. Чайковського в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко