Справа № 140/593/16-ц
№ 2/140/336/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2016 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Науменка С.М., при секретарі Буназів К.В., з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Великобушинська сільська рада Немирівського району, Немирівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину та Державного акту на земельну ділянку ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, звернувся в суд з позовом про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину та Державного акту на земельну ділянку, мотивуючи тим, що він народився 15 жовтня 1952 року в с. Велика Бушинка Немирівського району, Вінницької області, де і проживає по сьогоднішній день разом із своєю сімєю.

Його батьками являються: - ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6.

15 серпня 1997 року, у віці 79 років, помирає його мати ОСОБА_6 в с. Велика Бушинка Немирівського району, про що було 16 серпня 1997 року виконкомом Великобушинської сільської ради Немирівського району видане свідоцтво про смерть серія І-АМ № 003667 і зроблений відповідний актовий запис за № 15.

ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом після смерті покійної матері її батько і чоловік покійної ОСОБА_5 помер ще далеко 1961 року в 1997 році на час відкриття спадщини у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України, 1963 року, повністю прийняв спадщину так як фактично вступив в управління і володіння спадковим майном.

Факт його прийняття спадщини після смерті матері підтверджується те, що покійна на момент своєї смерті і задовго до неї постійно проживала разом з ним у будинку, який розміщений по вул. Будьонного, 17, с. Велика Бушинка Немирівського району, а також у нього на руках на той час були в наявності всі правовстановлюючі документи з приводу її спадкового майна на житловий будинок, грошові заощадження тощо.

Крім того, 13 березня 2001 року Немирівською державною нотаріальною конторою було видано на його ім'я Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину вказаного вище житлового будинку.

Те, що вказане вище Свідоцтво про право на спадщину після часу відкриття спадщини видане нотаріусом йому після майже чотирьох років - 1997-2001 роки - ще раз підтверджує факт його фактичного прийняття спадщини як єдиного спадкоємця після смерті матері.

Буквально рік назад йому стало випадково відомо про те, що покійній матері, як пенсіонерці - члену колективного сільськогосподарського підприємства, ще за час її життя було видано Сертифікат на право на земельну частку ( пай ), розміщений на території Великобушинської сільської ради Немирівського району.

Вказаний Сертифікат надавав право його покійній матері отримати у власність земельний пай, в тому числі і із виділенням його в натурі, в розмірі, який був визначений у Державному акті у момент розпаювання по Великобушинській сільській раді Немирівського району, при передачі земель колективних сільськогосподарських підприємств в даному випадку - КСП «Жовтень» с. Велика Бушинка Немирівського району, громадян - членам цих підприємств та іншим особам, які мали право за законам на відповідну частку.

Таким чином, отримавши вказану інформацію, він звернувся до Немирівської державної нотаріальної контори, до Великобушинської сільської ради Немирівського району з метою підтвердження/спростування даної інформації. Йому було повідомлено, що, дійсно, на ім'я його покійної матері - ОСОБА_6 було виписано Сертифікат на право на земельну частку ( пай ), розміром 2.95 га., серія ВН № 029770, на території Великобушинської сільської ради Немирівського району, який був зареєстрованим 03 червня 1997 року за порядковим номером № 270 в Книзі реєстрації сертифікатів.

Крім того, йому стало відомо про те, що існує заповіт, якоби від імені його покійної матері ОСОБА_6, в якому вона заповідає у разі її смерті належний їй пай своїй внучці - дочці його старшого брата - відповідачці ОСОБА_4.

Здійснивши відповідні запити, виявилось, що, дійсно існує заповіт від імені покійної матері, про який йому взагалі не було відомо раніше, посвідчений посадовою особою Великобушинської сільської ради Немирівського району 22 липня 1997 року, в якому зазначено, що покійна мати робить заповітне розпорядження такого змісту - «належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 2.95 га., серія ВН № 29770, який знаходиться в КСП «Жовтень», с. Велика Бушинка Немирівського району заповідає ОСОБА_4».

Крім того, стало відомо про те, що відповідачка в 2000 році здійснила оформлення на своє імя право спадщини після смерті матері по вказаному заповіту шляхом отримання у Немирівській державній нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВМ № 847721 і отримання Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 024031 від 22 березня 2002 року, виданого Великобушинською сільською радою.

ОСОБА_3 був сильно вражений і здивований, отримавши дані про вказані факти, так як перед смертю, а також раніше, він мав неодноразово розмову із покійною матір'ю - вона постійно проживала разом з ним, відповідачка практично не навідувалась до неї, і яких намірів про підписання якигось заповітів мати не висказувала.

Більше того, перед смертю мати хворіла, із-за поважного віку фактично без сторонньої допомоги не пересувалась, і практично не мала будь-якої можливості фізично підписувати якісь документи, в тому числі і заповіт. Також, будучи лежачим, вона аж ніяк не могла самостійно прибути до приміщення сільської ради для підписання заповіту.

У відповідності до вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року за № 22/5, яка діяла станом на липень місяць 1997 року, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів.

В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього (наприклад: "У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: село Жовтневе Переяслав-Хмельницького району Київської області, вул. Шкільна, З, кв. 8").

В посвідчувальному написі заповіту не зазначено про те, що заповіт вчинений вдома, значить він посвідчений покійною в приміщенні сільської ради, що неможливо, так як фізично покійна мати не мала змоги з'явитись у сільську раду.

Крім того, підпис на заповіті якоби виконаний від імені покійної матері після слова « підпис» зовсім не відповідає підпису матері, що ще раз підтверджує обгрунтований сумнів в тому, що волевиявлення його матері не могло мати місце в принципі як -значено у змісті заповіту.

Таким чином, в порушення вимог ст. 541 ЦК України, 1963 року - заповіт має бути особисто підписаний заповідачем - заповіт від 22 липня 1997 року, посвідчений посадовою особою Великобушинської сільської ради, являється недійсним, - не був підписаний покійною матірю - так як в повній мірі не відображає волі покійної при житті у разі настання її смерті.

При складанні заповіту було порушено також інші вимоги вказаної вище «Інструкції...», зокрема:

Крім того, згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Немирівською державною нотаріальною конторою, при видачі відповідачці на підставі оскаржуваного заповіту Свідоцтва про право на спадщину, на його думку, було порушено ряд вимог і законодавчих норм, які існували на той час - в 2000 році, зокрема, в порушення вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 14.06.1994 року за № 18/5, яка діяла станом на 13.09.1999 року, було неналежним чином перевірено п. 113 Інструкції - чи відповідачка фактично вступила в управління або володіння спадковим майном покійної матері, при умові, що вона не проживала із покійною матірю - її бабушкою - в одному будинку по вул. Будьонного, 17, с. Велика Бушинка Немирівського району, не була прописана в ньому, і в неї не було - на день смерті - і не могло бути на руках будь-яких документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно покійної матері.

Нотаріусом також не звернуто увагу на те, що текст заповіту, який був представлений відповідачкою, не був належним чином оформленим і не відповідав вимогам, які існували на той час, до такого виду документів.

Таким чином, враховуючи те, що державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя відповідачки на земельний пай, який належав покійній матері, із суттєвими порушеннями, то вказане Свідоцтво може бути визнане судом недійсним.

В звязку з цим позивач ОСОБА_3 просить суд визнати недійсним заповіт, свідоцтво про право на спадщину та Державний акт на земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, вважає що заповіт відповідає волевиявленню покійної ОСОБА_6 і ніяких порушень законодавства під час його посвідчення допущено не було. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності встановлений цивільним законодавством України і просить відмовити в задоволенні позову, в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

В судовому засіданні третя особа Великобушинська сільська рада ОСОБА_7 позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, мотивуючи тим, що заповіт відповідає волевиявленню покійної ОСОБА_6 і ніяких порушень законодавства під час його посвідчення допущено не було.

В судове засідання представник Немирівської державної нотаріальної контори не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги не визнає заперечує проти їх задоволення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8, суду пояснила, що вона працює секретарем Великобушинської сільської ради. Під час складання заповіту ОСОБА_6 особисто поставила підпис в заповіті та заповіла онуці ОСОБА_4 належну їй земельну ділянку. Заповіт посвідчувався в приміщенні сільської ради.

Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, свідка, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Як було встановлено в ході судового засідання 22.07.1997 року секретарем Великобушинської сільської ради ОСОБА_8 було посвідчено заповіт ОСОБА_6, згідно якого остання заповіла належний їй сертифікат на земельну ділянку(пай), розміром 2.95 га., серії ВН №029770, який знаходиться в КСП «Жовтень» села Велика Бушинка Немирівського району ОСОБА_4.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2166/2167/16-21 від 23.09.2016 року, підпис від імені ОСОБА_6 в оригіналі заповіту посвідченого посадовою особою Великобушинської сільської ради Немирівського району 22.07.1997 року, після слова «Підпис» у 15 рядку тексту заповіту виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено в п.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» «…вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні

зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до

ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли

позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.

Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що

право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду

про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної

давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності

пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у звязку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає

поважною, порушене право повинно бути захищене.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 не зміг пояснити, коли конкретно і при яких обставинах йому стало відомо про порушення його прав та існування оспорюваного ним заповіту та належної його матері земельної ділянки. Натомість, в матеріалах спадкової справи №875/2000 до майна ОСОБА_6, яка була оглянута судом, наявна довідка №190 від 18.04.2000 року, видана виконкомом Великобушинської сільської ради про те, що після смерті ОСОБА_6, яка померла 15.08.1997 року залишилася спадщина, яка складається із сертифікату на земельну ділянку(пай), розміром 2.95 га., який знаходиться в КСП «Жовтень» села Велика Бушинка Немирівського району. У вказаній спадковій справі наявне також свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.03.2001 року на імя позивача ОСОБА_3 на 1/5 частину житлового будинку належного покійній ОСОБА_6, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя відповідачки ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку.

Вказана обставина, на думку суду, свідчить про те, що позивачу було відомо ще в 2001 році(під час оформлення ним спадщини) про існування спірного заповіту, а також земельної ділянки(паю), який його мати ОСОБА_6 заповіла своїй онуці ОСОБА_4.

На підставі наведеного, враховуючи, що в судовому засіданні хоч і було встановлено порушення прав позивача, так як згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи підпис в заповіті ОСОБА_6 був виконаний іншою особою, однак враховуючи що з часу посвідчення спірного заповіту пройшло майже двадцять років, наявні в матеріалах спадкової справи документи свідчать, що позивач ще з 2001 року знав про існування спірного заповіту та земельної ділянки(паю) належного його матері, відповідачами по справі було заявлено в судовому засіданні про застосування строків спливу позовної давності, а тому керуючись вимогами ч.4 ст.267 ЦК України в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 257, 267 ЦК України, ст.ст.208-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Великобушинська сільська рада Немирівського району, Немирівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину та Державного акту на земельну ділянку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду Вінницької області на протязі десяти днів з моменту отримання повного тексту рішення суду..

Суддя: (підпис)

З оригіналом вірно:

Суддя Немирівського

районного суду: ОСОБА_9