АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Справа №760/463/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6808/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Л.А.Шереметьєва
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позову, оскільки моральна шкода, яку від просив стягнути з відповідача була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби. Зазначив, що є інвалідом ІІІ групи, значна частина пенсії, яку він отримує витрачається на постійне лікування у зв`язку з отриманими ушкодженнями. Від отриманих травм під час проходження військової служби, в нього розвинулись хвороби, безсоння, стан здоров`я значно погіршується. Фактично після отримання інвалідності він втратив звичний для нього спосіб життя, позбавлений можливості за станом здоров`я влаштуватися на роботу та матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні який був на той час коли він працював. Оцінюючи моральну шкоду виходив з тривалості й глибини своїх душевних переживань, страждань, чисельності негативних наслідків, що викликані внаслідок отриманих травм, погіршення стану здоров`я. Послався на те, що вина відповідача в завданні йому моральної шкоди полягає в самому факті отримання ним поранення, що, з його точки зору, уже є констатацією факту вини відповідача у понесених ним у зв`язку з цим моральних стражданнях.

Представник відповідача ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції вважала доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просила скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів протиправної поведінки відповідача в завданні йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать вимогам закону та зібраним по справі доказам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 у період часу з 01 червня 2014 року по 25 вересня 2014 року проходив військову службу в Збройних Силах України та приймав участь у антитерористичній операції в складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у м. Маріуполі. 05 вересня 2014 року в результаті артилерійського обстрілу в зоні АТО ОСОБА_2 отримав вогнепально-уламкове поранення. 30 березня 2015 року за результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 була встановлена III група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Ступінь втрати професійної працездатності становить 65%.

Як зазначив позивач, 10 серпня 2015 року йому у зв`язку із отриманою травмою була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 182 700 грн. 00 коп. в порядку, визначеному ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як вбачається, ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом з посиланням на норми ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положення ст. ст. 23, 1167 ЦК України.

Так, стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у ОСОБА_2 стали травми, які пов`язані з проходженням ним військової служби. 05 вересня 2014 року при виконанні службових обов`язків у результаті артилерійського обстрілу в зоні АТО позивач отримав мінно-вибухову травму. Він неодноразово проходив лікування в умовах стаціонару з приводу осколкового наскрізного поранення м`яких тканин лівого стегна, осколкового наскрізного поранення лівої стопи, кісток, лівого гомілково-стопного суглобу та інших ушкоджень. Після лікування його хода в повному обсязі не відновилася. За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 була встановлена III група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби. Від травм, отриманих під час участі в антитерористичній операції в складі військової частини ОСОБА_2 втратив 65% працездатності. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, пересувається з допомогою милиць.

Так, витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджується, що травми та захворювання як їх наслідки, колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 - це травми, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Між тим, наявність причинно-наслідкового зв`язку між виконанням обов`язків військової служби та наслідками (у тому числі і у заподіянні позивачеві моральної шкоди) підтверджується також призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.

Крім того, отримання позивачем грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас за станом здоров`я не звільняє відповідача від обов`язку відшкодування моральної шкоди, що прямо передбачено в ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Твердження представника відповідача про те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України у відшкодуванні моральної шкоди є помилковим та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України « Про Збройні сили України» встановлено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України.

А відтак, у даному випадку, саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління, покладається обов`язок держави відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України суд дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

За таких обставин, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову, чим частково задовольняє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: