АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6585/16 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обгрунтування позовних вимог Банк вказував, що 10 липня 2008 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 18 457,52 доларів США з кінцевим терміном повернення 11 липня 2015 року. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 10 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Проте, зобов'язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала. Станом на 22 серпня 2014 року сума заборгованості за договором складає 60 194,27 доларів США.

Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року в розмірі 60 194,27 доларів США звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,20 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечувала проти позову, вказувала, що позов є недоведеним, згоди на виселення вона не давала, тоді як мала у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний рахунок, але Банк не перерахував кошти на рахунок погашення заборгованості за кредитом; крім того, зазначає про дію мораторію на звернення стягнення заставленого майна.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими; щодо початкової ціни предмета іпотеки, то Банк вважає, що наявність звіту про оцінку майна на момент ухвалення рішення не є обов'язковим, а щодо виселення, то чинним законодавством не передбачений обов'язок іпотекодержателя мати житловий фонд для надання житла особам, яких виселяють з предмету іпотеки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки Банком не надано звіту про оцінку іпотечного майна, що є обов'язковим при зверненні стягнення на предмет іпотеки; вимоги виселення не обґрунтовані через те, що предмет іпотеки на час укладення іпотечного договору вже належав відповідачці на підставі договору дарування.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 18 457,52 доларів США з кінцевим терміном повернення 11 липня 2015 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання 10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПРиватБанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17 листопада 1995 року.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що станом на 22 серпня 2014 року сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договоро від 10 липня 2008 року складає 60 194,27 доларів США, яка складається з наступного:

-16 161,40 доларів США - заборгованість за кредитом;

-7 839,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2 077,19 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-31 231,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору;

-18,71 доларів США - штраф (фіксована частина);

-2 865,50 доларів США - штраф (процентна складова).

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Відповідно до ст. 33, ч. 1; 39, ч. 1 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 року в справі № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ст.ст. 38, ч. 6, 39 Закону України "Про іпотеку" і положенням ст. 215, ч. 1, п. 4 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно зі ст.ст. 38, ч. 6; 43, ч. 2 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку", слід дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою ст. 38 цього Закону.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України також у постановах від 27.05.2015 року (справа № 6-61цс15), від 07.10.2015 року (справа № 6-1935цс15) та від 21.10.2015 року (справа № 6-1561цс15).

Висновком субєкта оціночної діяльності ТОВ "Альянс" від 31 жовтня 2016 року/02 листопада 2016 року встановлена ринкова (оціночна) вартість трикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м., житлова площа 41,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 664 221 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Так, колегія суддів не приймає посилання Банку на те, що наявність звіту про оцінку майна на момент ухвалення рішення не є обов'язковим, оскільки це суперечить вимогам ст. ст.39та43 Закону України «Про іпотеку» та практиці Верховного Суду України.

Крім того, доводи скарги щодо вимог про виселення також спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, відповідно до статей 39, 40 Закону та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилих приміщень, які є предметами іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, одночасно надається інше постійне жиле приміщення тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України за виключними обставинами від 21 жовтня 2015 року, 11 листопада 2015 року (справи №6-1033цс15, № 6-1484цс15, № 6-1630цс15). №6-1033цс15,

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 17 листопада 1995 року.

В позовній заяві і під час розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав відомостей щодо наявності жилого приміщення, яке відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР повинно бути надано відповідачам.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено 3 654 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 4 019,40 грн.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити частково, вирішивши питання судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року в розмірі 60 194,27 доларів США, яка складається з: 16 161,40 доларів США - заборгованість за кредитом; 7 839,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 077,19 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 31 231,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору; 18,71 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 865,50 доларів США - штраф (процентна складова) звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,20 кв.м., шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» за ціною не нижче 664 221 грн., укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_5, третя особа: Управління служб у справах дітей про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у сумі 7 673 грн. 40 коп., які складаються з витрат по сплаті судового збору при поданні позовної заяви та 4 019,40 грн. - судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

Ю.А. Пономаренко