Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначив, що з 01 березня 2001 року він з дозволу Української сільської ради почав користуватися нежитловою будівлею колишнього магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що володіння та користування вказаною будівлею здійснював добросовісно та відкрито понад 10 років. Крім того, відповідно до довідки КП «Павлоградське МБТІ» від 15 грудня 2011 року №18636 право власності на дане майно ні за ким не зареєстровано.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю магазину, розташовану за адресою по АДРЕСА_1.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлову будівлю магазину, розташовану за адресою по АДРЕСА_1, позначену літерою «А» за схематичним планом паспорту технічної інвентаризації, з наступними господарськими будівлями та спорудами: сарай, позначений літерою «Б» за схематичним планом паспорту технічної інвентаризації; ворота, позначені №1 за схематичним планом паспорту технічної інвентаризації; огорожа, позначена №2 за схематичним планом паспорту технічної інвентаризації.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року передбачає, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, зокрема таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України при зверненні до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивачем має бути доведено обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи, а саме факт існування такого нерухомого майна, безпритульність, відкритість та безперервність володіння, добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїта ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, з'ясувавши належним чином всі обставини по справі та оцінивши всі зібрані докази, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів факту безперервного, добросовісного та відкритого користування спірним майном з 01 березня 2001 року.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов