УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Запорізького району Запорізької області, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області, треті особи: Обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стихія» про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акту, витребування та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області звернувся до суду із указаним позовом, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам - членам Обслуговуючого садівничого кооперативу «Козацька садиба» (далі - ОСК «Козацька садиба») у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0871 га за рахунок, земель ОСК «Козацька садиба», розташованої за межами населених пунктів Долинської сільської ради, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_5 05 квітня 2007 року, скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку та витребувати у ОСОБА_6 та зобов'язати його повернути на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області зазначену земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що передача земельної ділянки площею 0,0866 га у власність ОСОБА_5 на підставі розпорядження Запорізької РДА відбулася незаконно, оскільки останній не був користувачем вказаної земельної ділянки, проект землеустрою та технічна документація щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблялися та не затверджувалися, цільове призначення не визначалося, що було встановлено за результатами проведення прокурорської перевірки й зазначено в акті від 17 квітня 2014 року.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 «Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» у власність земельних ділянок для ведення садівництва» в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0871 га за рахунок, земель ОСК «Козацька садиба», розташованої за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_5 05 квітня 2007 року.

Витребувано у ОСОБА_6 та зобов'язано його повернути на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області зазначену земельну ділянку площею 0,08791 га, розташовану на території Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області (за межами населених пунктів), ОСК «Козацька садиба» діл. НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Представник ОСОБА_6, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог прокурора, оскільки з наявних у справі матеріалів не вбачається факт порушення або оспорювання прав Головного управління Держземагентства у Запорізькій області. Крім того, суд зазначив про пропущення прокурором строку позовної давності.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з незаконності розпорядження Запорізької РДА про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, яке прийнято без проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, користувачем якої не був відповідач, і з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що тягне за собою визнання незаконним державного акта про право власності на землю та витребування земельної ділянки.

Крім того, суд зазначив, що згідно з п. п. 3 п.5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконними правових актів органів державної влади, якими порушено право власності або інше речове право, тобто до 15 січня 2015 року, а тому строк позовної давності прокурором не пропущений.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Запорізької РДА від 03 березня 2006 року № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду громадянам - членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради, за межами населеного пункту на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою РДА та ОСК «Козацька садиба» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, згідно п. 14 якого земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва.

Розпорядженням голови Запорізької РДА від 06 грудня 2006 року за № 14/486 внесено зміни до розпорядження № 14/33 від 03 березня 2006 року в частині визначення площі земельної ділянки, а саме зменшено її розмір з 4,8969 га до 4,7263 га. На виконання вказаного розпорядження внесено відповідні зміни до договору оренди земельної ділянки, зокрема визначено розмір переданої в оренду земельної ділянки 4,7263 га - сіножаті.

Розпорядженням голови Запорізької РДА від 09 лютого 2007 року № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба», що розташовані за межами населених пунктів Долинської сільської ради.

У додатку до вказаного розпорядження, зазначено, що у власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 0,0871 га для ведення садівництва.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_5 05 квітня 2007 року отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_1.

У подальшому, ОСОБА_5 відчужив спірну земельну ділянку шляхом укладення 22 серпня 2010 року договору купівлі-продажу з ОСОБА_6

Статтею 19 ЗК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено категорії земель, на які за основним цільовим призначенням вони поділяються, зокрема землі сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСК «Козацька садиба» було передано в оренду земельну ділянку з цільовим призначенням - ведення садівництва, саме з таким цільовим призначенням у подальшому були передані земельні ділянки у власність членам кооперативу, зокрема і відповідачу ОСОБА_5 При цьому, у тексті самого розпорядження Запорізької РДА № 2/12 від 09 лютого 2007 року зазначено про приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян з підстав їх членства в ОСК «Козацька садиба».

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передбачено ст. 118 ЗК України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначено ст. 121 ЗК України.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_6 зазначала про те, що ОСОБА_5, як член ОСК «Козацька садиба» й користувач земельної ділянки НОМЕР_2, у визначеному законом порядку безоплатної приватизації набув право власності на спірну земельну ділянку.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України, на вищезазначені положення закону, уваги не звернув; доводів щодо членства ОСОБА_5 у ОСК «Козацька садиба» та наявності у нього права користування спірною земельної ділянкою не перевірив та не спростував, внаслідок чого не визначився з порядком приватизації такої земельної ділянки, зокрема обов'язковості розроблення проекту відведення земельної ділянки й відповідно не перевірив чи було дотримано такого порядку сторонами при передачі йому у власність такої ділянки, та дійшов передчасного висновку про незаконність передачі відповідачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки.

Крім того, у ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності (а. с. 123-125, т. 1).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи -носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Тобто положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-178цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Проте зазначені положення закону залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, який належним чином не перевірив питання дотримання строку позовної давності, та з урахуванням відповідного клопотання відповідача наявність підстав для застосування наслідків пропущення такого строку.

За таких обставин, у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
П.О. Гвоздик
О.В. Умнова
І.М. Фаловська