У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 1 липня 2011 року вона працювала на посаді начальника центру поштового зв'язку № 2 Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта»). 28 грудня 2015 року наказом виконуючого обов'язки директора Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта») її звільнено з вищевказаної посади за п. 1 ст. 41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Вважала зазначений вище наказ та її звільнення незаконними, оскільки порушення трудової дисципліни нею не допускалися, а колективне звернення працівників ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта», службова записка начальника ВОПАРК Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_4 та акт комплексної перевірки виробничої та фінансово-господарської діяльності ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта», на підставі яких відбулося її звільнення, є безпідставні.

Вказувала про те, що такими діями відповідача порушено її трудові права та завдано моральну шкоду.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3. просила поновити її на посаді начальника ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта», стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року, визнано наказ виконуючого обов'язки директора Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 28 грудня 2015 року № 1892-К про звільнення ОСОБА_3 незаконним та поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 28 грудня 2015 року. Стягнуто з УДППЗ «Укрпошта» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 029 грн 10 коп. з урахуванням обов'язкових платежів та 1 500 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі УДППЗ «Укрпошта», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове законне рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що у діях позивачки відсутнє одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а, отже, її звільнення відбулося з порушенням трудових прав, чим позивачці завдано моральної шкоди.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що відповідач, видавши наказ про звільнення позивачки, у ньому не вказав, з яких саме підстав та за які порушення трудових обов'язків, чи трудової дисципліни ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що з 1 липня 2011 року ОСОБА_3 працювала на посадіначальника ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

22 грудня 2015 року колективним зверненням працівники ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» звернулися до директора УДППЗ «Укрпошта» щодо порушення ОСОБА_3 їх законних трудових прав, а саме примушення до написання заяв про надання відпустки без збереження заробітної плати (а.с. 39).

25 грудня 2015 року службовою запискою начальник ВОПАРК Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_4 виявив факт примушення та застосування тиску ОСОБА_3 на трудовий колектив до написання заяв про надання відпустки без збереження заробітної плати (а.с. 48).

25 грудня 2015 року ОСОБА_3 надано письмове пояснення, у якому вказано, що нею було проведено роз'яснювальну роботу з працівниками ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» щодо надання відпусток без збереження заробітної плати у грудня 2015 року для економії витрат на оплату праці.

4 грудня 2015 року відповідно до акту комплексної перевірки виробничої та фінансово-господарської діяльності ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» було встановлено, що робота ОСОБА_3, у тому числі щодо надання працівникам щорічних відпусток, визнано незадовільною.

На підставі зазначених вище документів виконуючим обов'язки директора Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_5 було видано наказ від 28 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з вищевказаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України допускається звільнення керівників та інших відповідальних працівників за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

При вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Згідно з вимогами КЗпП України відпустка без збереження заробітної плати надається лише за бажанням працівника, а не з ініціативи роботодавця. Примусове відправлення працівників у таку відпустку є грубим порушенням законодавства про працю.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не надав правового висновку про те, чи не було позивачкою порушено п. 1.9 наказу ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 31 березня 2015 року № 87 у частині додержання законодавства про працю, оскільки відповідно до матеріалів справи мало місце факт примушення та застосування тиску позивачкою, як керівника, на працівників до написання вказаних заяв, що підтверджується наказом від 28 грудня 2015 року та додатками до нього, а саме службовою запискою від 25 грудня 2015 року, поясненнями ОСОБА_3 від 25 грудня 2015 року, актом комплексної перевірки виробничої та фінансово-господарської діяльності від 4 грудня 2015 року.

Посилання апеляційного суду про те, що у наказі про звільнення позивачки не вказано, за яке саме порушення трудових обов'язків чи трудової дисципліни її притягнуто до дисциплінарної відповідальності передчасні, оскільки наказ винесено на підставі типової форми № 4-П наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), затвердженої наказом державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року № 489. При цьому у наказі зазначено підстави для застосування такої відповідальності позивачки, а саме колективне звернення працівників ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта», службова записка начальника ВОПАРК Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_4 та акт комплексної перевірки виробничої та фінансово-господарської діяльності ЦПЗ № 2 Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта», в яких і містяться обставини та докази, які, на думку роботодавця, свідчили про порушення позивачкою трудових обов'язків.

Таким чином, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав у наказі для звільнення позивачки, а його висновок є припущенням, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, оскільки апеляційний суд не проаналізував наявні у матеріалах справи накази та додатки до них, в яких зазначені підстави звільнення позивачки.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 3 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А Черненко

С.П. Штелик