РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі: головуючого: судді Богдан М.В.

при секретарі - Дрокіній С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Харківське міське управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила: визнати договір купівлі-продажу квартири №7 по пр.-ту Г.Сталінграда,8/6 в м.Харкові за №173 від 22.10.2015р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 недійсним; скасувати реєстрацію права власності на квартиру №7, будинку 8/6 по пр.-ту Г.Сталінграда в м.Харкові за ОСОБА_4 згідно рішення приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.10.2015р..

В обґрунтування свого позову позивач посилалась на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 29.01.2015року. Після її смерті залишилась спадщина квартира №7 по пр.-ту Г.Сталінграда,8/6 в м.Харкові, яка належала померлій на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_2 спадщину прийняла після смерті ОСОБА_7, так як у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки власником квартири згідно державного реєстру речових прав значився ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання, посвідченого Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 04.09.2013р..

Також, позивач вказала, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15.10.2015р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області договір довічного утримання від 04.09.2013р. було розірвано.

Вказане рішення набрало законної сили 13.01.2015р..

22.10.2015р. ОСОБА_3 зробив незаконне відчуження квартири 7 в будинку № 8/6 по пр.-ту Г.Сталінграда в м.Харкові шляхом укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2 просить визнати вказаний договір купівлі-продажу квартири недійсним з підстав ст.ст.203,215,216 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що спірний договір купівлі-продажу було укладено згідно діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та вказав, що відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_3 також не визнала вимоги з підстав їх незаконності.

Представник третьої особи Харківського міського управління юстиції в судове засідання не з*явився, надав суду письмову заяву з проханням слухати справу без його присутності та вказав, що ведення реєстраційних справ у паперовій формі у м.Харкові здійснює Департамент реєстрації Харківської міської ради.

Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на підставі дублікату свідоцтва про право власності № 3-95-757 від 07.06.2013 року , виданого 03.04.1995 року комісією по приватизації житлового фонду ДП «Завод ім. Малишева» належала квартира № 7 , розташована за адресою: м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6.

04 вересня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 6-1174, згідно з яким, ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру № 7, розташовану за адресою: м. Харків пр-т Героїв Сталінграда, 8/6.

Право власності за ОСОБА_3 було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2014 року розірваний договір довічного утримання, укладений 04.09.2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Ухвалою апеляційного суд Харківської області від 15.01.2015 року вказане рішення залишено без змін.

28 жовтня 2014 року ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, реєстр. № 1152, яким все своє майно заповідала ОСОБА_2

Заповіт станом на 21.07.2015 року є останнім в спадковому реєстрі заповітів, не скасований і не змінений.

ОСОБА_7 померла 29.01.2015 року, свідоцтво про смерть від 30.01.2015р. а/з №1692.

21.07.2015 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи № 57710396 після смерті ОСОБА_7, померлої 29.01.2015 року.

З витягу про зареєстровані речові права, їх обтяження на об*єкт майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 10.09.2015 року вбачається, що відсутні відомості про зареєстровані речові права щодо нерухомого майна ОСОБА_7, а за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 04.09.2013 року, посвідченому Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстроване право власності на квартиру № 7 , розташовану за адресою: м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6.

11 вересня 2015 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 у звязку з вищезазначеними розбіжностями між наданими ОСОБА_2 документами та зареєстрованими правами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, останній рекомендовано звернутися до суду щодо вирішення питання про визнання права власності на квартиру № 7 , розташовану за адресою: м. Харків пр-т Героїв Сталінграду, 8/6 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7.

22 жовтня 2015 року згідно до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Як встановлено ч. 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до п. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, їх правочинів.

В силу ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. При цьому, якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов*язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно до роз*ясень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв*язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред*явлена тільки стороні недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові по справі № 6-95цс13 від 18.09.2013р., відповідно до якої право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст.215,216 ЦК України.

Норма ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач не є стороною за оскаржуваним договором купівлі-продажу, її порушене право не підлягає захисту шляхом визнання договору недійсним.

Крім того, ОСОБА_2 у вересні 2015 року звернулась до Комінтернівського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.02.2016р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі: за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру № 7 по пр.-ту Г.Сталінграда, 8/6 в м.Харкові та витребувано майно із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 вказану квартиру на користь ОСОБА_2.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири № 7 по пр.-ту Г.Сталінграду, 8/6 в м.Харкові недійсним.

Крім того, оскільки суд відмовляє ОСОБА_2 у задоволенню позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, тому не підлягають задоволенню вимоги похідні вимоги про скасування реєстрації права власності на квартиру №7, будинку 8/6 по пр.-ту Г.Сталінграда в м.Харкові за ОСОБА_4 згідно рішення приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.10.2015р..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст.203,210,215,216,330,388 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Харківське міське управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10