Справа №409/2337/16-ц
Пров.№2/409/1642/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2016 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді: О.Ю.Максименко
при секретарі: В.М.Бондаренко
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Білокуракине Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву до суду про розгляд справи в її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву до суду про розгляд справи в її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву до суду про розгляд справи в його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача в судове засідання 05.12.2016 року не з'явився. Про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.
05.12.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.11.2011 року померла ОСОБА_3 (а.с. 14).
23.11.2014 року помер ОСОБА_4 (а.с. 15).
ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 67).
ОСОБА_3, за життя, 04.03.1992 року склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Другої Луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_5. Згідно заповіту, майно ОСОБА_3, яке виявиться їй належним, де б воно не знаходилося і в чому б воно не полягало, заповідалося ОСОБА_1 (а.с. 25).
ОСОБА_4, за життя, 22.03.2012 року склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Луганської міської нотаріальної контори Луганської області ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за номером 402. Згідно заповіту ОСОБА_4 усе його майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, всі його права та обов'язки, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі належну йому частку житлового будинку № 28, який розташований по вул. Луганської правди м. Луганська та земельну ділянку, на якій розташований цій будинок, заповів ОСОБА_2 (а.с. 26).
07.08.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину. 07.08.2016 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок не знаходиться ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ні в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена в Другій Луганській нотаріальній конторі, архіви якої знаходяться на непідконтрольній Україні території. Право оформлення та подальшої видачі такого свідоцтва має лише нотаріус, який відкрив спадкову справу (а.с. 31-32).
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, кожен з них окремо, проживали зі спадкодавцями на момент їх смерті та прийняли спадщину, а тому визнавати факт прийняття спадщини не потрібно.
На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно п. "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачів та визнати за ними право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 81, 131 ЗК України, ст.ст. 328, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 58-60, 209, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області ОСОБА_10