Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на поховання, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинула ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8, які були дочкою та внуком ОСОБА_4, а ОСОБА_5 - рідною сестрою та племінником.

Зазначали, що ОСОБА_6 є батьком померлого ОСОБА_8 та спадкоємцем після його смерті, який прийняв спадщину у складі будинку та земельних ділянок, що в свою чергу покладає на нього обов'язок по відшкодуванню витрат на його поховання.

ОСОБА_4 було витрачено кошти на проведення похорону та поминальних обідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в сумі 65 694 грн, а за кошти ОСОБА_5 у розмірі 45400 грн був встановлений спільний пам'ятник на могилах покійних.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили стягнути з відповідача половину понесених ними витрат, а саме: на користь

ОСОБА_4 - 32 800 грн, на користь ОСОБА_5 - 22 700 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 у відшкодування витрат на поховання на користь ОСОБА_4 32 800 грн, на користь ОСОБА_5 - 2 700 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від

19 травня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції та зменшено розмір сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь

ОСОБА_4 у відшкодування витрат понесених на поховання

ОСОБА_8 з 32 800 грн до 7 442 грн, а також на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат, понесених на встановлення пам'ятника ОСОБА_8 з 22 700 грн до 2 600 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року, залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що розміри витрат, понесених позивачами на поховання, підтверджуються письмовими доказами, при цьому зазначені витрати не виходять за межі розумного та пов'язані з проведенням самих необхідних звичаєвих ритуальних дій.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат, понесених на поховання, та встановлення пам'ятника ОСОБА_8, суд апеляційної інстанції виходив із того, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання. Крім того, витрати на виготовлення пам'ятників і огорож, визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників та огорож у даній місцевості.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померли ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за законом від

28 грудня 2015 року, ОСОБА_6 є спадкоємцем житлового будинку

АДРЕСА_1, після померлого

ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодовувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від

03 жовтня 2008 року № 45.

Виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Враховуючи зазначене, висновок суду апеляційної інстанції, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносять до витрат на поховання, а також те, що розмір витрат, пов'язаних з встановленням пам'ятника, не повинні перевищувати граничну вартість стандартних пам'ятників у Вінницькій області, є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

Л.М.Мазур

Т.О.Писана