23 березня 2016 року
Справа № 203/1006/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Карпенка С.Ф.

при секретарі Булеці А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2016 року старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з поданням про обмеження права виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до повного виконання останнім виконавчого листа №2-1408/10 виданого 11.06.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 3903957,66 грн . Вимоги виконавчого листа на даний час боржником не виконуються, а також з наявністю у боржника закордонного паспорту є підстави уникнути від відповідальності передбаченої за невиконання рішення суду. (а.с. 1-5)

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2016 року зобовязано старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ ОСОБА_1 надати матеріали виконавчого провадження для дослідження у судовому засіданні. Заявник у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого, суду не було надано можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. (а.с. 35-36).

Інші учасники у судове засідання не зявивилися, про час, дату та місце розгляду подання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. (а.с. 36).

Суд враховуючі питання яке поставлене для вирішення перед судом та вимоги закріплені в ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вважає необхідним розглянути дане подання за такою явкою сторін. (а.с. 37)

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Встановлено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 49667079, яке відкрито на підставі виконавчого листа №2-1408/10 виданого 11.06.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 3903957,66 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6, 8).

Судом встановлено, що протягом здійснення виконавчого провадження № 49667079 державним виконавцем при зверненні до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон керівника боржника ОСОБА_3 винесено постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження про що зроблено відповідні обтяження в єдиному державному реєстрі заборон, копії постанов яких були направлені сторонам виконавчого провадження, проте вимоги виконавчого документа не виконано.

Також встановлено, що державним виконавцем було виконано ряд дій, а саме:

-направлено запити до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України щодо отримання джерел доходів боржника ОСОБА_2 та отримано відповіді. (а.с. 25-29)

-зроблено запити щодо рухомого та нерухомого майна боржника, а також запити щодо наявності у боржника ОСОБА_2 сільськогосподарської техніки;

-направлено запит та отримано відповідь від Державної міграційної служби України про наявність у боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорту громадянина України для виїзду за кордон EА409927 дата видачі 15.01.2016, орган ДМСУ 5101;

-направлено письмову вимогу державного виконавця про явку боржника до виконавчої служби.

При розгляді подання суд виходить з того, що заявником не надано доказів , що боржник має намір виїхати за межі України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню даного факту.

Згідно ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З розяснень викладених в листі Верховного Суду України «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року (надалі Лист ВСУ від 01.02.2013 року) в розділі «Форма і зміст подання ДВС» зазначено, що подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань шляхом подання копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інших документів виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобовязань боржником. Окрім цього, державний виконавець повинен повідомити боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Відповідно до листа ВСУ від 01.02.2013 року в розділі «Ухилення боржника від виконання зобовязань» розяснено, що значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. Особа, яка має невиконанні зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Суд при розгляді подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виходив з того, що державним виконавцем в поданні не було наведено фактів з посиланням на докази шляхом їх долучення до матеріалів справи, які б підтверджували ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань на підставі виконавчого листа №2-1408/10 виданого 11.06.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 3903957,66 грн., а отже державним виконавцем не було вжито своєчасно та в повному обсязі попередніх заходів примусового характеру в підтвердження факту ухилення боржника від виконання покладених на неї обовязків для обґрунтування доцільності тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за кордон та встановлення повноти вчинених виконавчих дій в рамках виконавчого провадження.

Оцінюючи всі докази досліджені у судовому засіданні, у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що державним виконавцем не надано достатніх доказів необхідності застосування обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон України та того, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 не вжито ряд заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання виконавчого №2-1408/10 виданого 11.06.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 3903957,66 грн. суд дійшов висновку про недоцільність застосування обмеження боржника ОСОБА_2 права для виїзду за кордон України, тому вважає необхідним відмовити у задоволенні подання за недоведеністю саме ухилення боржника від виконання зобовязань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 377-1 ЦПК України ст.33 Конституції України, ст.ст. 24,33,64 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16.12.1966р., ст.ст.10,11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну прикордонну службу», Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», суд -

У Х В А Л И В:

Подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Карпенко С.Ф.