Справа № 720/690/16-ц
Провадження № 4-с/720/2/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

представника заявника ОСОБА_1

представника Хотинського ВДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду міста Новоселиця скаргу ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадових осіб Хотинського районного відділу державної виконавчої служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою про визнання неправомірними дії та бездіяльності посадових осіб Хотинського районного відділу державної виконавчої служби, в якій просила:

1. Поновити їй строк для подання скарги до суду на бездіяльність працівників відділу державної виконавчої служби з 13 грудня 2015 року, оскільки з 14 жовтня 2015 року по 12 грудня 2015 року вона перебувала за кордоном, про що свідчить проїзний документ останньої.

2. Визнати неправомірною бездіяльність протягом тривалого часу (на думку ОСОБА_3 з 14 липня 2014 року) старшого державного виконавця Гуцула І.І. та заступника начальника Хотинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 внаслідок відсутності звернення стягнення на майно, на яке накладено арешт слідчими органами.

Обґрунтовуючи дану вимогу заявник посилається на те, що в липні 2014 року представнику Хотинського ВДВС ОСОБА_2 при розгляді Хотинським районним судом цивільної справи № 720/792/15-ц стало відомо про арештоване майно боржника ОСОБА_5 «Арго» слідчими органами, однак жодних виконавчих дій щодо звернення стягнення на дане майно не було вчинено.

3. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Гуцула І.І. та заступника начальника відділу ОСОБА_4 з 20 жовтня 2015 року до 03 листопада 2015 року в звязку із простроченням належного строку для винесення постанов при приєднання виконавчих проваджень № 34028055, № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055 до зведеного виконавчого провадження № 46026781.

4. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Гуцула І.І. та заступника начальника відділу ОСОБА_4 з 19 листопада 2015 року щодо одночасного виконання судового наказу № 2-н-231/12 у виконавчих провадженнях № 36247553 та № 48051721 та судового наказу № 2-н-295/12 у виконавчих провадженнях № 34028055 та № 48053590.

5. Визнати що внаслідок неправомірних дій та бездіяльність державних виконавців було порушено права ОСОБА_3 на справедливий судовий розгляд та мирне володіння своїм майном.

6. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Гуцула І.І. при винесенні постанов від 30 грудня 2015 року про зупинення виконавчих проваджень № 34028055, № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055, № 48493285 на підставі п.4 ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» та при винесенні постанов від 30 грудня 2015 року про зупинення виконавчих проваджень № 36248056, № 36247792 на підставі п. 8 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та визнати неправомірні дії ОСОБА_4 по затвердженню цих постанов.

7. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Гуцула І.І. при виконанні виконавчих проваджень № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055, оскільки з 29 січня 2013 року до 30 грудня 2015 року не проводився розшук майна боржника, а строк здійснення цих виконавчих проваджень давно минув.

В судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу повністю з підстав, зазначених в ній та надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.

Представник Хотинського ВДВС скаргу не визнав, подавши до суду письмові заперечення. Крім того пояснив, що виконавчі документи по оскаржуваних виконавчих провадженнях ним передані до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та виконавчих проваджень, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи дану скаргу, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Повне виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод, а обовязкове виконання судового рішення складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності та господарювання. Усі субєкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13 Конституції України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення ефективності примусового виконання рішень, державні виконавці від імені держави наділені достатньо широким спектром повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що протягом 2012-2015 років Хотинським ВДВС було відкрито виконавчі провадження по стягненню заробітної плати з ОСОБА_5 ВКТ «Арго» на користь ОСОБА_3, що підтверджується постановами:

-№ 34028055 від 29 серпня 2012 року;

-№ 36247553, № 36248056, № 36247792 від 29 січня 2013 року;

-№ 38689567 від 05 липня 2013 року;

-№ 40605790 від 06 листопада 2013 року;

-№ 42725300 від 27 березня 2014 року;

-№ 45766055 від 11 грудня 2014 року;

-№ 48493285 від 19 серпня 2015 року.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 17 лютого 2010 року, частково змінене постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23 березня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_5 «Арго» на користь ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» 767577927 гривень 21 копійок боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_5 «Арго», в тому числі майно, призначене для його діяльності, включаючи земельні ділянки, а також всі обєкти, розташовані на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, право на торгівельну марку або інше призначення та інші права, основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, що відображені у самостійному балансі або з будь-якої причини не відображені в його балансі, але є його власністю згідно виписки з балансу за початковою ціною 751292106 гривень.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 02 жовтня 2014 року було відмовлено у задоволенні клопотання Хотинського ВДВС про звернення стягнення на майно боржника, а саме арештований виконавчою службою транспортний засіб марки «ЗІЛ-130» днз 04092 МС, з тих підстав, що все майно ОСОБА_5 «Арго» входить до єдиного майнового комплексу боржника, що використовується для підприємницької діяльності, на яке вищевказаним судовим рішенням звернуто стягнення як на предмет іпотеки.

Аналогічне вбачається з ухвали господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні клопотання Хотинського ВДВС про звернення стягнення на майно боржника, а саме обєкт нерухомості, що розташований по вул. Радянський, № 14 в смт. Літин Вінницької області.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованим посилання представника Хотинського ВДВС на неможливість арешту майно боржника з тих підстав, що на все майно боржника звернуто стягнення як на предмет іпотеки, в тому числі на майно, яке було арештовано слідчими органами, та відхиляє доводи заявника про те, що з липня 2014 року представником Хотинського ВДВС ОСОБА_2 була допущена бездіяльність, яка виразилась у не вчиненні виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника, яке було арештовано слідчими органами.

Вирішуючи питання щодо неправомірної бездіяльності представників Хотинського ВДВС при несвоєчасному приєднанні виконавчих проваджень № 34028055, № 36248056, № 36247553, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055 до зведеного виконавчого провадження № 46026781, суд виходить з того, що відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу(посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Питання організації виконання державною виконавчою службою рішень судів визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, відповідно до п. 3.8.1. якої, виконання зведеного виконавчого провадження розпочинається постановою про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Виконавчі провадження щодо одного боржника обєднуються у зведене виконавче провадження або приєднуються до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання.

Матеріалами справи встановлено, що 30 червня 2015 року державний виконавець Гуцул І.І. вивів виконавчі провадження № 34028055, № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055 із зведеного виконавчого провадження та незаконно повернув їх стягувачу, що підтверджується ухвалою Хотинського районного суду від 11 серпня 2015 року залишеною в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької від 30 вересня 2015 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 листопада 2015 року, якою зобовязано Хотинський ВДВС відновити виконання вказаних виконавчих проваджень, що було виконано постановами державного виконавця Гуцул І.І. від 20 жовтня 2015 року, а постановами від 03 листопада 2015 року вказані виконавчі провадження були приєднані до зведеного виконавчого провадження № 46026781, яке було створено 15 жовтня 2015 року.

Зважаючи на той факт, що на момент відновлення виконавчих проваджень 20 жовтня 2015 року державному виконавцю було відомо про раніше відкрите зведене виконавче провадження, а також постановами від 20 жовтня 2015 року боржнику не був наданий додатковий строк для добровільного виконання судових рішень, суд вважає, що дані виконавчі провадження мали бути приєднані до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня, а тому державний виконавець з 20 жовтня 2015 року по 03 листопада 2015 року проявив бездіяльність, яка виразилась у простроченні встановленого строку для винесення постанов про приєднання відновлених виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» також у зведеному виконавчому провадженні мають виконуватись судові накази № 2-н-231/12 та № 2-н-295/12, а тому їх виконання у різних виконавчих провадженнях (судового наказу № 2-н-231/12 у виконавчих провадженнях № 36247553, № 48051721 та судового наказу № 2-н-295/12 у виконавчих провадженнях № 34028055, № 48053590) в період часу з 19 листопада 2015 року є неправомірним.

Крім цього, дії державного виконавця щодо одночасного виконання вказаних судових наказів у різних виконавчих провадженнях до 18 листопада 2015 року визнані неправомірними ухвалою Хотинського районного суду від 18 листопада 2015 року, яка відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України є обовязковою для виконання, а обставини встановлені нею не підлягають доказуванню в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Також, суд вважає неправомірними дії державного виконавця щодо зупинення 30 грудня 2015 року виконавчих проваджень № 34028055, № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055, № 48493285 на підставі п.4 ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виходячи з наступного.

Дані виконавчі провадження були зупинені у звязку із розшуком транспортного засобом боржника.

Матеріалами виконавчих проваджень та поясненнями працівника Хотинського ВДВС встановлено, що проводився розшук автомобіля боржника марки «ЗІЛ-130» днз 04092 МС (постанова державного виконавця від 08 січня 2014 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження може бути зупинено у разі оголошення розшуку боржника - фізичної особи, транспортних засобів боржника або розшуку дитини.

Таким чином, зупинення виконавчого провадження у випадку розшуку транспортного засобу боржника є правом, а не обовязком державного виконавця.

Враховуючи, що ухвалою господарського суду Чернівецької області від 02 жовтня 2014 року було відмовлено у задоволенні клопотання Хотинського ВДВС про звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_1 з тих підстав, що вказаний транспортний засіб входить до предмету іпотеки єдиного майнового комплексу ОСОБА_5 «Арго», та у державного виконавця на час зупинення провадження 30 грудня 2015 року не було будь-яких даних (висновків оцінки предмету розшуку), що вартість розшукуваного транспортного засобу повністю перекриває розмір стягнення за виконавчими листами, то суд вважає неправомірними його дії щодо зупинення вказаних проваджень.

Доводи заявника про неправомірність зупинення державним виконавцем виконавчих проваджень № 36248056 та № 36247792 суд вважає безпідставними виходячи з того, що відповідно до п.8 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 27 липня 2012 року відносно ОСОБА_5 «Арго» порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановами державного виконавця від 30 грудня 2015 року були зупинені виконавчі провадження № 36248056 та № 36247792 про стягнення з ОСОБА_5 «Арго» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі відповідно на 1000 гривень та 5000 гривень.

Зважаючи на те, що на дані грошові зобовязання поширюється дія мораторія, запровадженого господарським судом та виконавчі провадження можуть бути зупинені, в тому числі у зведеному провадженні, суд приходить до висновку про правомірність винесення державним виконавцем вказаних постанов.

Також, безпідставними є доводи заявника про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Хотинського ВДВС при виконанні виконавчих проваджень № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055 в період з 29 січня 2013 року до 30 грудня 2015 року з підстав не проведення розшуку майна боржника.

Так, за замістом ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання органами внутрішніх справ. Законодавець встановлює, що розшук майна боржника здійснює державна виконавча служба шляхом запитів до відповідних установ (Державної автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, податкової інспекції тощо). Головною метою проведення розшуку майна є забезпечення виконання рішення.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 29 січня 2013 року до 30 грудня 2015 року Хотинським ВДВС вживалися розшукові заходи майна боржника, а саме в матеріалах виконавчих проваджень наявні відповідні запити в державні установи (органи місцевого самоврядування та податкові органи) щодо майнового стану боржника, з яких вбачається про відсутність такого у боржника.

Також, постановою державного виконавця від 14 червня 2013 року оголошено розшук та накладено арешт майна боржника із забороною його відчуження, копії яких направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.

Слід відмітити виконавчі дії щодо розшуку, арешту та намагання державного виконавця звернути стягнення на автомобіль НОМЕР_1 та обєкт нерухомості, що розташований по вул. Радянський, № 14 в смт. Літин Вінницької області, у задоволенні клопотання якого було відмовлено ухвалами господарського суду Чернівецької області від 02 жовтня 2014 року та 27 січня 2015 року.

Із урахуванням того, що на все майно ОСОБА_5 «Арго» судовим рішенням звернуто стягнення як на предмет іпотеки та проведених державним виконавцем розшукових дій щодо виявлення майна боржника, суд не вбачає його бездіяльність у проведенні такого розшуку з 29 січня 2013 року по 30 грудня 2015 року.

Посилання заявника на необхідність визнання судом в резолютивній частині оскаржуваного рішення того, що внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб Хотинського ВДВС було порушено її права на справедливий судовий розгляд та мирне володіння своїм майном є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз'яснено в п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

У п. 20 вищезазначеної Постанови Пленуму зазначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

Таким чином, визнання порушеними стосовно заявника вимог ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколу № 1 до Конвенції не може бути предметом судового розгляду у даній справі, оскільки суд в даних правовідносинах вирішує питання лише про правомірність рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи Хотинського ВДВС.

Крім того, відповідно до розділу ІІ статті 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечення дотримання зобов'язань за Конвенцією та Протоколами до неї відноситься до повноважень Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання щодо бездіяльності заступника начальника Хотинського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 суд виходить з того, що протягом тривалого часу при виконанні вказаних виконавчих проваджень щодо стягнення заробітної плати на користь заявника, вона виконувала обовязки начальника Хотинського ВДВС, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі постановами про перевірку виконавчих проваджень.

Згідно ч. 1 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» та діючого на період часу оскаржених дій та бездіяльності державного виконавця Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний відділ державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2007 року № 83/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2007 року за № 180/13447, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець здійснює контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне визнати бездіяльність заступника начальника Хотинського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 в частині оскаржуваної бездіяльності державного виконавця даного відділу ОСОБА_2.

Доводи державного виконавця про те, що у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки виконавчі провадження передані до господарського суду у звязку із визнанням боржника банкрутом, суд вважає безпідставними, оскільки на час звернення заявника до суду з даною скаргою виконавчі провадження знаходились у провадженні Хотинського ВДВС.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зважаючи на той факт, що заявник з 14 жовтня по 12 грудня 2015 року перебувала за кордоном, що підтверджується проїзними документами, суд вважає поважними причини пропуску ним строку подання скарги, у звязку із чим даний строк підлягає поновленню.

На підставі ст.ст. 13, 124 Конституції України, ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 30, 31, 33, 40, 83 Закону України «Про виконавче провадження», суд керуючись ст.ст. 208-210 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 строк для подання скарги про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадових осіб Хотинського районного відділу державної виконавчої служби з 13 грудня 2015 року.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 та заступника начальника Хотинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 з 20 жовтня 2015 року до 03 листопада 2015 року в частині прострочення належного строку для винесення постанов про приєднання виконавчих проваджень № 34028055, № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055 до зведеного виконавчого провадження № 46026781.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 та заступника начальника Хотинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 з 19 листопада 2015 року щодо одночасного виконання судового наказу № 2-н-213/12 у виконавчих провадженнях № 36247553 та № 48051721 та судового наказу № 2-н-295/12 у виконавчих провадженнях № 34028055 та № 48053590.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 при винесенні постанов від 30 грудня 2015 року про зупинення виконавчих проваджень № 34028055, № 36247553, № 36248056, № 36247792, № 38689567, № 40605790, № 42725300, № 45766055, № 48493285 на підставі п.4 ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: