Справа № 139/681/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

04 серпня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Тучинської Н.В.

при секретарі судового засідання Хонькович Л.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» про зобовязання укласти договір купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 13-7-8 на купівлю квартири, відповідно до якого комунальна організація «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» надала ОСОБА_1 кредит на суму 200 тисяч гривень терміном на 10 років для купівлі житлової квартири, що знаходиться за адресою: Вінницька область, смт Муровані Курилівці, вулиця Леніна (тепер - Соборна)АДРЕСА_1. Відповідно до пунктів 2.1 та 3.1. Кредитного договору, невід'ємною його частиною є договір купівлі-продажу, а квартира є власністю Фонду до повного погашення кредиту та нарахувань по ньому. Свої зобов'язання по Кредитному договору позивач виконав 06 травня 2015 року, але відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу квартири, а тому позивач позбавлений можливості зареєструвати за собою речове право на квартиру.

Вважаючи, що протиправними діями відповідача порушуються його права та інтереси, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить зобовязати КО "Обласний фонд сприяння інвестиціям і будівництву" укласти з ним договір купівлі-продажу квартири та стягнути понесені ним судові витрати.

Позивач у судовому засіданні повністю підтримав заявлений ним позов з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача - Комунальної організації «Обласного фонду сприяння інвестиціям та будівництву» позовні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю і суду пояснила: Квартира № 32 по вулиці Леніна в смт Муровані Курилівці є власністю Фонду. 18 травня 2014 року ОСОБА_1 уклав із Фондом кредитний договір на купівлю цієї квартири на суму 200 тисяч гривень. Відповідно до умов договору, після виконання ОСОБА_1 зобовязання по сплаті суми кредиту та інших платежів по ньому, Фонд мав укласти з ним договір купівлі-продажу квартири. 06 травня 2015 року ОСОБА_1 свої зобов'язання по Кредитному договору виконав, але Фонд не укладає з ним договір купівлі-продажу. Основна підстава для відмови відсутність передбаченої п. 3.8 Статуту згоди на таке відчуження Вінницької обласної ради як органу управління майном Фонду, оскільки до неї з таким клопотанням ніхто не звертався.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд прийшов до висновку, що, з урахуванням норм чинного законодавства та актів міжнародного права, позовна вимога ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення норм, права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватного її ставлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з врахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Однією із найрозповсюдженіших підстав виникнення цивільно-правових відносин є договори та інші правочини.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 18 травня 2014 року між Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13-7-8 на купівлю житлового будинку (квартири) за адресою: АДРЕСА_2 терміном 10 (десять) років на суму 200 тисяч гривень. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 3 (трьох) відсотків річних.

Кредит було надано ОСОБА_1 шляхом передачі на умовах кредиту квартири АДРЕСА_3. Зазначена квартира відповідно до умов договору (а.с. 4), зокрема, п. 3.1, знаходиться у власності Фонду до повного погашення кредиту та нарахувань по ньому.

Абзацом 2 п. 2.1. Кредитного договору (а.с. 4) визначено, що невідємною частиною кредитної угоди є договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що позивач, користуючись своїм правом, передбаченим у п. 4.3.1 Кредитного договору, достроково виконав свої зобовязання перед Фондом у повному обсязі, оскільки в рахунок погашення кредиту 21 листопада 2014 року, 05 травня 2015 року та 06 травня 2015 року сплатив визначену графіком повернення кредитних коштів та нарахувань (а.с. 6) загальну суму заборгованості. Ця обставина доводиться квитанціями про здійснення банківських операцій (а.с. 7-8), крім того, не заперечується відповідачем.

З метою захисту свого права власності у червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Мурованокуриловецького районного суду із позовом про захист прав споживача, шляхом визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 41-43). У тексті рішення зазначено, що зобовязальні правовідносини, які виникли між сторонами на підставі укладеного кредитного договору не можуть бути підставою для виникнення, зміни або припинення права власності на нерухоме майно, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. №868, встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, в тому числі, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації. Чинним законодавством не передбачено перехід права власності на те чи інше майно на підставі одного лише кредитного договору. Перехід права власності на квартиру повинен був відбутися саме на підставі укладених до кредитного договору договорів купівлі-продажу та/або застави (іпотеки).

Зазначене рішення суду ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 серпня 2015 року залишено без змін (а.с. 16-19).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначає позивач, з травня 2015 року до цього часу договір купівлі-продажу із ним не укладено, у звязку з чим, він не може зареєструвати речове право на нерухоме майно, що призводить до неможливості розпоряджатися ним.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 ЦК Кодексу зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

У п. 2 розділу 7 кредитного договору № 13-7-8 від 18 травня 2014 року (а.с.5) визначено, що обєкти, які кредитуються на кошти Фонду, належать йому до моменту повного повернення позичальником кредиту, відсотків за користувння ним та інших платежів згідно договору.

Аналізуючи погоджені сторонами умови кредитного договору, можна дійти висновку, що з моменту погашення позичальником кредиту, квартира АДРЕСА_3 не повинна належати КУ «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», а має перейти у власність особи, яка уклала зазначений договір кредиту з метою купівлі квартири.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні судом досліджено докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, які відповідають вимогам належності та допустимості.

За приписами ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Представник відповідача у судовому засіданні визнала позовні вимоги у повному обємі і не заперечила жодного факту чи обставини, якими обґрунтовується вимога ОСОБА_1

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікована Указом Президії Верховної Ради Української PCP N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7 і 17 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15.

Таким чином, обраний позивачем спосіб судового захисту цілком відповідає вимогам достатності та розумності, жодним чином не порушує прав та законних інтересів відповідача, який явно ухиляється від укладення договору-купівлі продажу.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обгрунтовність позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому із Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 551 гривня 20 копійок судового збору (а.с. 1).

Керуючись: ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 8, 13, 16, 152, 509, 525, 526, 530, 531, 626, 627, 628, 629, 651 ЦК України, ст. 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української PCP N 2148-VIII від 19.10.73 року, ст. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 6, 8, 10, 57-64, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити. Зобовязати Комунальну організацію «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» протягом 20 днів з дня набрання чинності рішенням суду укласти із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (тепер Соборна) в смт Муровані Курилівці Вінницької області.

Стягнути з Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: _________