У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до комунального закладу «Перинатальний центр зі стаціонаром №1» Дніпропетровської обласної ради, Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради, Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, про визнання недійсним службового розслідування, зобов'язання повернути документи, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати недійсним службове розслідування про розгляд звернення ОСОБА_6, проведеного Управлінням охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради згідно розпорядження від 25 жовтня 2006 року № 230; зобов'язати комунальний заклад «Перинатальний центр зі стаціонаром №1» Дніпропетровської обласної ради (найменування Міського пологового будинку №1 змінено на комунальний заклад «Перинатальний центр зі стаціонаром №1» Дніпропетровської обласної ради) та Департамент охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації повернути їй документи: паспорт серії НОМЕР_1 на її ім'я; медичне свідоцтво про народження першої дитини ІНФОРМАЦІЯ_1; свідоцтво про смерть другої дитини, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; копію історії пологів № 2811, завірену головним лікарем; довіреність, яка видана нею на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7; копію експертного висновку про смерть дитини; копію протоколу патолого-анатомічного дослідження.

Позов мотивовано тим, що 10 жовтня 2006 року позивач була госпіталізована до Міського пологового будинку №1 м. Дніпропетровська, де ІНФОРМАЦІЯ_1 народила одну дитину, а друга була народжена мертвою. В цей же день вона написала заяву до міського пологового будинку №1 м. Дніпропетровська про те, що вона не заперечує проти патолого-анатомічного дослідження народженої нею дитини жіночої статі, вагою 2,370 кг, довжиною 44 см, а також заяву про те, що вона бачила цю дитину мертвою у пологовій залі. 20 жовтня 2006 року вона звернулася до відповідача з заявою про засвідчення її підпису на довіреності на представництво її інтересів і інтересів її дітей на ім'я своєї матері ОСОБА_6 і свого чоловіка ОСОБА_7

23 листопада 2006 року заступник начальника Управління охорони Дніпропетровської міської ради Рудяк О.О. направив на адресу начальника головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації лист про розгляд звернення матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в якому повідомляється про проведення службового розслідування заяв ОСОБА_6 стосовно пологів її доньки ОСОБА_5, що відбулися у міському пологовому будинку №1 м. Дніпропетровська. Комісією у складі відповідних спеціалістів був складений висновок про причини загибелі однієї з дитини та про відсутність порушень чи помилок у діях лікарів щодо ведення вагітності, пологів та після пологового періоду.

8 вересня 2011 року позивач звернулася до прокурора Дніпропетровської області, прокурора м. Дніпропетровська, прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська з заявою про проведення перевірки та притягнення до відповідальності винних у смерті її дитини посадових осіб, та про повернення і видачу документів.

Також зазначала, що 10 вересня 2011 року вона звернулася до пологового будинку №1 з заявою про повернення їй незаконно відібраних у неї та невиданих документів: паспорту серії НОМЕР_1, медичного свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про смерть другої дитини, копію історії пологів № 2811, завіреної головним лікарем, довіреності на представництво її інтересів на ім'я її матері та її чоловіка, копії експертного висновку про смерть дитини.

Листом від 13 вересня 2011 року пологовий будинок її повідомив про те, що медичне свідоцтво № 1852 про народження живої дитини та протокол патологоанатомічного дослідження від ІНФОРМАЦІЯ_1 № 294 мертвонародженої дитини вона особисто отримала 18 квітня 2008 року листом з повідомленням, громадянський паспорт на її ім'я за рекомендацією начальника Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 квітня 2008 року передано в паспортний відділ за місцем її прописки, перинатальне лікарське свідоцтво про смерть № 113 передане до РАГС Бабушкінського району для реєстрації факту мертво народження.

Посилаючись на те, що вона не довіряє фактам, викладеним у матеріалах вказаного службового розслідування про розгляд звернення, працівники пологового будинку фальсифікували її історію хвороби, а саме записи від 15 жовтня 2006 року, на свої численні скарги відповіді вона не отримала, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір виходив з того, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів недійсності службового розслідування про розгляд звернення ОСОБА_6, проведеного Управлінням охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради згідно розпорядження від 25 жовтня 2006 року та на спростування висновків цього службового розслідування, воно було проведене з дотриманням порядку його проведення відповідно до нормативно-правових актів. Від проведення відповідної експертизи на спростування висновків службового розслідування вона відмовилася.

Крім того, послався на те, що відповідачем на адресу позивача неодноразово направлялися листи з проханням забрати документи, однак у зв'язку з тим, що вказані документи тривалий час залишалися в Міському пологовому будинку №1, їх було направлено за належністю у відповідні установи.

При цьому, відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та заявлення відповідачем про застосування наслідків пропуску цього строку.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з його висновками та виходив із засад законності і обґрунтованості ухваленого ним рішення.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, та перевірки висновків місцевого суду щодо їх законності і обґрунтованості, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2006 року ОСОБА_5, будучи вагітною двійнею, була госпіталізована до Міського пологового будинку №1 м. Дніпропетровська зі строком вагітності 33 тижня.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 із застосуванням кесарева розтину народила живу дівчинку, друга дитина була народжена мертвою.

Згідно до наданої головному лікарю Міського пологового будинку №1 заяви від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 бачила народжену нею дитину - дівчинку, вагою 2,370 кг, довжиною 44 см, мертвою у пологовій залі. Також вона не заперечувала проти патологічного дослідження народженої нею ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини.

Відповідно до Протоколу патологоанатомічного дослідження № 294 трупа мертвонародженого ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного Лікувальним-профілактичним закладом ГРД №1, під час патологоанатомічного розтину дитини, що народилася у позивачки, який відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1, було встановлено: причина смерті - антенатальна асфікція плода, торч-інфекція, хронічний бронхіт, зазначено клініко-патологоанатомічний епікріз: «На підставі аутопсії і гастологічного дослідження внутрішніх органів та плаценти слід вважати, що смерть другого плоду з двійні настала внутрішньоутробно від асфікції, що обумовлена хронічним порушенням маточно-плацентарно-плодового кровообігу в наслідок явищ змішаного інфікування посліду та розвитком внутрішньоутробної інфекції у плода з поразкою печінки та нирок, співпадання діагнозів».

Мертвонароджена дитина була зареєстрована в Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис від 17 жовтня 2006 року № 1181).

20 жовтня 2006 року ОСОБА_5 надала головному лікарю Міського пологового будинку №1 заяву, у якій просила завірити її підпис на довіреності на представлення її інтересів та інтересів її дітей на ім'я своєї матері ОСОБА_6 та свого чоловіка ОСОБА_7

23 жовтня 2006 року ОСОБА_5 самовільно покинула Міський пологовий будинок №1, не отримавши документи: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на своє ім'я, медичне свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини за № 1851 від 23 жовтня 2006 року, відмовившись робити запис в історії пологів про отримання документів, що передбачено наказом МОЗ України №545 від 08.08.2006 року "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті".

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вважаючи неналежними дії лікарів Міського пологового будинку №1 при лікуванні та проведенні пологів, що стало причиною того, що друга дитина народилася мертвою, зверталися з відповідними заявами та скаргами.

За результатами фактів, викладених в заявах, комісією було проведено службове розслідування, про що складено Акт службового розслідування, за яким комісія прийшла до висновку, що причиною антенатальної загибелі плоду стало внутрішньоутробне його інфікування, зараження якого відбулося від матері трансплацентарним шляхом. Ускладнення вагітності у даному випадку пов'язані з гострим перебігом цитомегаловірусної інфекції в першу та другу половину вагітності, про що свідчить поява в аналізі крові матері специфічних імуноглобулінів; високий інфекційний індекс, який мала вагітна під час першої та другої вагітності, став найбільш несприятливим варіантом багатоплідної вагітності, оскільки це призвело до внутрішньоутробного інфікування обох плодів з антенатальною загибеллю одного з них; перебіг вагітності та передчасні пологи також пов'язані з інфекцією в даному випадку. У випадках загибелі одного з плодів нерідко другий плід продовжує розвиватись. У цих випадках спостерігаються своєрідні зміни загиблого плоду у вигляді часткового або повного аутолізу; на основі паталого-анатомічного висновку у даному випадку мала місце монохорвальня двійня з окремими системами кровообігу, окремими для кожного плоду амніотичними оболонками та навколоплідними водами; дії лікарів щодо ведення вагітності, пологів та післяпологового періоду у ОСОБА_5 були регламентовані існуючими на той час наказами та протоколами надання акушерсько-гінекологічної допомоги, грубих порушень чи помилок, які б суттєво вплинули на кінцевий результат даної вагітності, не виявлено.

Управлінням охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради 31 жовтня 2006 року ОСОБА_6 було направлено лист, в якому повідомлялося про проведене комісійне службове розслідування та запропоновано зустрітись із членами комісії 01 листопада 2006 року о 16-00 год. у приміщенні управління, але вони на зустріч не з'явилися.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав пропуску строку позовної давності суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не врахував наступного.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску банком строку позовної давності, суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 214, 316 ЦПК України застосував строк позовної давності, не навівши при цьому правових висновків щодо обґрунтованості позову.

Не виправив цих порушень і апеляційний суд, залишивши без змін ухвалене місцевим судом рішення.

Вказане вище свідчить про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі та не визначеність висновків щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог.

За таких обставин, ухвалені ними рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 7 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 листопада 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська