Справа № 307/719/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Павліченка С.В., Куцина М.М.,

секретарі Сочки І.І.,

з участю: представника ПАТ АК «Укргазбанк» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 05 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та виключення запису з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що між ним та відповідачем укладено договір іпотеки (без оформлення заставної), який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за № 4387.

Предметом іпотеки за цим договором є домоволодіння №4 по вулиці Володимира Великого в с.Бедевля і являється його єдиним майном.

Позивач зазначає, що Банк під час укладення кредитного договору вже знав про наявність договору іпотеки, в той же час як укладення договору іпотеки теж відбулося із занесенням до нього попередньо відомих відомостей про кредитний договір №60/08 МК від 25 вересня 2008 року.

Проте, на думку позивача, неможливо було укласти договір іпотеки, без наявності і попередньо укладеного кредитного договору, так як єдиною підставою для оформлення між ним та Банком договору іпотеки (або застави) через нотаріальне посвідчення було виключно - наявність вже підписаного та узгодженого кредитного договору № 60/08, на який власне і посилалось у договорі іпотеки.

Також, незалежно від того, що укладено договір іпотеки, в цьому ж іпотечному договорі в п. 7.4 розділу 7 є посилання на Закон України «Про заставу» одночасно із Законом України « Про іпотеку», що на думку позивача є неприпустимим.

За таких обставин позивач дійшов висновку, що вимоги та умови кредитного договору зведені до надання йому банком кредиту під заставу нерухомого майна, а натомість договір іпотеки визначає протилежні умови - щодо іпотечного майна ( а не заставного), з чого випливає, що згідно з кредитним договором та програмою кредитування ПАТ АБ «Укргазбанк» повинен був або бажав укласти з ним саме договір застави, а не іпотеки.

Таким чином, на думку позивача, між вказаними обома договорами містяться розбіжності та неточності, а також договори укладені із посиланням у своїх змістах один на одного, що в даному випадку є неприпустимим, а тому, підстав для оформлення банком, а відповідно і нотаріальне посвідчення саме договору іпотеки, а не застави, не вбачалось, що відповідно дає підстави для визнання договору іпотеки недійсним.

Позивач посилаючись на ст.ст. 203 ч.1, 215 ч.1, 575 ч.3 ЦК України, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вказує, що підставою недійсності правочину за ст.ст. 203. ч.1, 215 ч.1 ЦК України є суперечність саме змісту правочину (договору іпотеки) нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду й на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Таким чином, на думку позивача, в порушення вимог наведених нормативно-правових актів його за договором іпотеки зобовязано виготовити документи на земельну ділянку, зокрема, саме документи, які будуть посвідчувати його право власності на неї (так як саме права власності в нього не було), проте, саме у договорі іпотеки такого зобовязання для нього передбачити не можливо, так як це суперечить вимогам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, і обмежує його права та інтереси у вільному виборі їх реалізації, а також створює для нього певні додаткові обовязки (необхідність у виготовленні документів, оплата послуг за це і т.п.), які для нього виникати за цим договором не можуть.

Окрім того, під час оформлення вказаного договору іпотеки порушено вимоги інших нормативно-правових актів, зокрема щодо виправлення здійсненого в договорі іпотеки.

На думку позивача, на сторінці 5 Договору іпотеки, в пункті 7.7 розділу VII зазначено, що «Дійсний договір (тобто іпотечний) є невідємною частиною Кредитного договору № 60/08 МК від 25.07.2008 р.», де сьомий місяць року його укладення цифри «7» (сім) закреслено і дописано цифру «9» (девять).

На думку позивача наданий факт є важливим, оскільки, цим пунктом 7.7 договору іпотеки передбачено те, що дослівно: «Дійсний договір (тобто іпотечний)» є невідємною частиною кредитного договору № 60/08 МК», проте, невідомо чи то договір оформленого 25.07.2008 року або від 05.09.2008 року.

З урахуванням змінених позовних вимог просить ухвалити рішення, яким договір іпотеки (без оформлення заставної), укладений між ним та ВАТ АУ «Укргазбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі №4386, визнати недійсним, виключити реєстраційний номер та запис із Державного реєстру іпотек за № 7978414, внесеного в реєстр приватним нотаріусом ОСОБА_4, про що сформовано і видано акт за № 21003215 від 24.09.2008 року о 12.44 год., виключити реєстраційний номер та запис із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 7975577, внесеного в реєстр приватним нотаріусом ОСОБА_4, про що сформовано і видано витяг за № 20990233 від 25.09.2008 року.

Рішенням Тячівського районного суду від 05.04.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК», де третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та виключення запису з Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3, яка не брала участь у розгляді справи, також подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що таким рішенням її права порушено. Просить скасувати оскаржуване рішення, вказує що не може підтвердити підпис на заяві про надання дозволу на отримання її чоловіком ОСОБА_2 кредиту.

ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Однак, його представник ОСОБА_3 неодноразово надавав клопотання про відкладення розгляду справи у звязка з погіршенням стану здоровя та лікування, при цьому не надаючи належних доказів такого. Колегія суддів, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи в апеляційній інстанції, не бере до уваги вказане клопотання та розглядає справу без участі апелянта та його представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник ПАТ АК «Укргазбанк» ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив відмовити у задоволенні таких.

Третя особа приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Однак, їх неявка, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем доводи, а саме: умови кредитного договору, що стосуються страхування предмету іпотеки, посилання у двох правочинах один на одного, розбіжності і неточності, у поняттях «застави» та «іпотека», неправомірність, щодо зобовязання виготовити правовстановлюючий документ на землю, відсутність застережень дописки і виправлення перед підписами сторін правочинів, не можуть бути підставами для визнання оспорюваного договору недійсним.

Так судом встановлено, що 25.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 60/80 МК, згідно до якого ВАТ АБ «Укргазбанк» надав позивачу кредит у сумі 69700 дол. США на строк з 25.09.2008 року по 24.09.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 15% річних( а.с. 20-26).

В забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, 25.09.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки (без оформлення заставної), згідно п. 1.1 якого, договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №60/08 МК від 25.09.2008 року, та передано в іпотеку домоволодіння №4 по вулиці Володимира Великого в с.Бедевля, яке належить позивачу( п.2.1 договору).

Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі іпотек та на предмет іпотеки встановлено обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна( а.с. 33-34).

Так, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

А згідно до ст. 3 цього Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

А згідно до ст. 6 ч.4 вказаного Закону якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець.

Згідно із пунктом 23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яку затверджено наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, що діяла на момент посвідчення оспорюваного правочину) тексти нотаріально посвідчених правочинів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і виписок з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко; числа і строки, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, мають бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб - без скорочень і із зазначенням їх адреси. У необхідних випадках зазначаються номери рахунків юридичних осіб у банках (кредитних установах), а також дата, місце народження та місце роботи фізичних осіб.

На нотаріально оформлюваних документах не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, за винятком документів, призначених для дії за кордоном, у яких прокреслення не допускаються. Дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.

В ч.1 ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При вирішенні спору про визнання угод недійсними позивач повинен довести, а суд встановити, наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту угоди вимогам закону; недодержання встановленої форми угоди; відсутність у сторін (сторони) угоди належного обсягу правоздатності; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір, був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку проте, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Що стосується поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги, то колегія суддів приходить до висновку, що така також не підлягає задоволенню, оскільки наведені апелянтом підстави належними доказами не підтвердженні та не спростовують доводів суду першої інстанції щодо відмови у визнанні іпотечного договору недійсним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, як недоведені, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :