27.12.2016 ЄУН № 337/3256/16-ц
Провадження № 2/337/1582/2016
27 грудня 2016 року м. Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., секретарі Медвідь Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжя, в порядку заочного провадження, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором,
До суду представник позивача ОСОБА_3 надав заяви про задоволення позову, та розгляд справи за його відсутності, в порядку заочного провадження.
Відповідачі до суду в третій раз не зявились. Про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд розцінює їх неявку без поважної причини. Копія позову стороною відповідачів була отримана особисто, однак жодних пояснень чи заперечень щодо викладених у позові обставин, відповідачі суду не надали.
При цьому, відповідачем ОСОБА_1 на адресу суду була направлена заява про відкладення розгляду справи, оскільки вона не може зявитись в судове засідання.
Пункт 2 частини 1 статті 169 ЦПК України передбачає як підставу для відкладення розгляду справи неявку відповідача, якщо він повідомив про причини своєї неявки, які при цьому судом визнано поважними.
Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 втретє не зявляючись в судові засідання, та по черзі заявляючи клопотання про відкладення розгляду, жодного разу не вказали на будь-які причини, в тому числі поважні, які перешкоджають ним зявитись до судового засідання. Зважаючи на викладене, суд розцінює неявку відповідачів як таку, що мала місце без поважної причини, а заявлене клопотання, як зловживання сторони своїми правами з метою затягування розгляду справи, та згідно п.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність розгляду справи в порядку заочного провадження.
Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обовязок надання яких покладається на сторони по справі.
ОСОБА_1 підписала вказаний договір, тим самим погодилась з усіма його пунктами та умовами.
Також 15 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «РАЙФФАЙЗЕНБАН УКРАЇНА» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (до цього ЗАТ «ОТП Банк» і АТ «ОТП Банк»)та ОСОБА_2 укладено договір поруки №CGML-200/482/2006, за яким ОСОБА_2 зобовязався солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором №ML-200/482/2006 від 15 червня 2006 року.
Надалі, 11 вересня 2014 року додатковим договором №1 між ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 до кредитного договору вносились зміни, та на період з 15 вересня 2014 року до 14 березня 2015 року встановлювалась пільгова процентна ставка 7,00 відсотків річних, із відповідним редагуванням графіку платежів, з подальшим поверненням до первісної відсоткової ставки 11 відсотків річних. При цьому, оскільки не була змінена ні сума кредиту, ні терміни повернення кредиту, ні збільшувалась процентна ставка за користування кредитом, зазначений додатковий договір не призвів до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та в розумінні ч.1 ст. 559 ЦК України, не припинив дію поруки.
У звязку з порушенням зобовязань позичальника, банк письмово звертався до ОСОБА_1, ОСОБА_2 з вимогами про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань за ними, але спір в досудовому порядку урегульовано не було. При цьому, позов було подано до суду в межах шестимісячного строку з моменту направлення досудової вимоги.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно ст. 526, ст. 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вказує стаття 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Статтею 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
При цьому, за змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобовязань ОСОБА_1 порушила визначений кредитним договором № ML-200/482/2006 від 15 червня 2006 року строк і порядок виплати суми кредиту, а також загальні вимоги до виконання зобовязань, визначені діючим цивільним законодавством. Обставин, які спростовують зазначені висновки, судом встановлено не було. Враховуючи вищенаведене, те, що відповідачі не надали суду пояснень або заперечень щодо викладених позивачем обставин і суті заявлених позовних вимог, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 6141,83 гривень у рівних частинах з кожного відповідача.
Керуючись ст.ст. 88, 174, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити.
1797,58 доларів США заборгованість за нарахованими відсотками за період з 03 травня 2016 року по 09 червня 2016 року.
Заочне рішення може бути переглянуте на підставі заяви відповідача, поданої до Хортицького районного суду міста Запоріжжя на протязі десяти діб з дня отримання копії.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя.
Суддя: Д.С. Бредун