Справа №1424/2781/2012 04.10.2016 04.10.2016
Провадження №22-ц/784/2213/16
Справа №1424/2781/12 Головуючий першої інстанції: Кологрива Т.М.
Провадження № 22-ц/784/2213/16 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства Комерційного банку

«ПРИВАТБАНК»

на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2016 року за скаргою ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Южноукраїського міського управління юстиції Миколаївської області,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області (далі Відділ ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області) про визнання їх неправомірними.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказував, що у ході виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітніх дітей останньої - ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 державним виконавцем Відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області 27 квітня 2015 року був складений акт про виселення, в якому присутніми зазначено державного виконавця та стягувача, на підставі якого 25 травня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що державним виконавцем були порушені вимоги ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого особи, які підлягали виселенню, не запрошувались, примусове виконання рішення суду відбулося без запрошення понятих та поліцейських, акт опису майна не складався, уточнивши вимоги скарги, заявник остаточно просив визнати дії державного виконавця Відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 щодо проведення процедури виселення без запрошення осіб, які підлягають виселенню, понятих, поліцейських та без складання опису майна неправомірними та незаконними; визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2015 року. Крім того, просив поновити строк звернення до суду із скаргою, посилаючись на те, що 20 квітня 2016 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, у ході якого йому стало відомо про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено поновити ОСОБА_2 строк на оскарження дій та рішень державного виконавця щодо виконання рішення суду про виселення.

Визнано дії державного виконавця Відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 неправомірними щодо виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 із квартири № 44 по пр. Леніна в м. Южноукраїнськ Миколаївської області без повідомлення ОСОБА_2 про день і час примусового виселення, без проведення опису майна державним виконавцем, у відсутність понятих.

Визнано незаконною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2015 року щодо виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року по виселенню ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 із квартири № 44 по пр. Леніна в м. Южноукраїнськ Миколаївської області та скасувати її.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник стягувача за виконавчим провадженням - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (Далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить ухвалу суду скасувати, постановити нову про відмову у задоволенні вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на виконанні у Відділі ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Южноукраїнським міським судом 29 січня 2015 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 разом з її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Стягувачем за виконавчим провадженням є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В силу ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі закон в редакція, що діяла на час вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до суми днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Державним виконавцем Відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 25 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом, якою було встановлено строк для добровільного виконання судового рішення - до 11 березня 2015 року включно, копію якої направлено боржнику ОСОБА_2 рекомендованим листом.

Особливості виконання рішень про виселення передбачені ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частин 1-5 якої державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону для самосійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

11 березня 2015 року державним виконавцем Відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 складено акт у присутності понятих та представника стягувача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яким було встановлено, що виходом за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться офіс «ТОВ» Ремстрой-Груп», вказані у виконавчому листі особи за даною адресою не проживають.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

В силу ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2, суд обгрунтовано виходив з того, що акт державного виконавця від 11 березня 2015 року не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки суперечить положенням ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення суду. Тобто, склавши даний акт 11 березня 2015 р., а не 12 березня 2015 р., коли державний виконавець мав право перевірити стан добровільного виконання боржниками рішення суду, державний виконавець порушив приписи ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження».

Також суд вважав, що державним виконавцем порушено порядок проведення примусового виконання рішення щодо виселення заявника ОСОБА_2, оскільки примусове виконання рішення суду про виселення відбулося з порушенням встановленого для таких дій порядку.

З такими висновками суду також можна погодитись.

Відповідно до частини 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішень, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, неотримавши від боржника ОСОБА_2 відомостей про добровільне виконання рішення суду та не перевіривши у встановленому порядку стан добровільного виконання рішення суду, державний виконавець приступив до його примусового виконання.

Про таке свідчить складений 27 квітня 2015 року державним виконавцем Шашиною Н.М. у присутності представника стягувача акт щодо примусового виконання, відповідно до якого у квартирі АДРЕСА_4 особи, зазначені у виконавчому листі, не проживають та не зареєстровані, що підтверджується довідкою з ЖЕУ, за даною адресою знаходиться офіс «ТОВ» Ремстрой-Груп».

Однак, з наданих державним виконавцем документів виконавчого провадження не вбачається, що ОСОБА_2 був повідомлений про день та час проведення примусового виконання рішення суду, згідно акту від 27 квітня 2015 року виконавчі дії проводились без участі понятих та без проведення опису майна, тоді як повідомлення боржника, проведення опису майна та участь понятих відповідно до приписів ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» є обовязковим при виконання рішення суду про виселення.

За такого суд дійшов правильного висновку про доведеність скарги щодо неправомірних дій державного виконавця при проведенні примусового виконання рішення суду стосовно ОСОБА_2

Також вірним є й висновок щодо незаконності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1424/2781/2012, виданого 29 січня 2015 року, від 25 травня 2015 року тому, що з урахуванням встановлених судом суттєвих порушень вимог закону з боку державного виконавця під час здійснення примусового виконання рішення суду про виселення ОСОБА_2, були відсутні підстави і для закінчення виконавчого провадження відносно цього боржника.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заявником факту порушення його прав під час здійснення виконавчих дій суперечить встановленим судом обставинам справи.

Як розяснено в пункті 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень

у цивільних справах» , за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень субєкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у звязку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Таким чином, при вирішення скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд зобовязаний встановити наступне: чи діяв державний виконавець відповідно до закону та у межах повноважень наданих йому законом чи допущено порушення прав та свобод заявника.

При цьому необхідною умовою для задоволення скарги має бути доведеність не лише невідповідність рішень, дій (бездіяльності) державного виконавця вимогам закону, але й порушення внаслідок цього прав заявника.

Встановлені судом порушення державним виконавцем вимог закону є суттєвими.

Зокрема, неповідомлення боржника про день та час проведення виконання рішення суду позбавило останнього брати участь у виконавчих діях та скористатися іншими правами, передбаченими ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», відсутність понятих ставить під сумнів законність проведення державним виконавцем виконавчих дій з виселення ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», а непроведення опису майна взагалі позбавляє можливості визначитися як щодо наявності у спірних приміщеннях майна боржника, так і щодо долі цього майна.

За такого колегія суддів вважає доведеним не лише неправомірність дій державного виконавця та постанови останнього про закінчення виконавчого провадження, але й порушення у звязку з цим прав ОСОБА_2 як учасника виконавчого провадження.

Між тим судом не взято до уваги наступне.

В силу положень ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Задовольнивши вимоги скарги в повному обсязі, в тому числі відносно законності дій державного виконавця стосовно усіх боржників та винесеної останніми постанови про закінчення виконавчого провадження в цілому, суд не звернув уваги, що боржники ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_5 (або представники двох останніх осіб) до суду зі скаргами не зверталися, повноважень на оскарження дій державного виконавця та постанови у визначеному ст. ст. 40, 42 ЦПК України порядку ОСОБА_2 не надавали, а тому суд з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України не міг вирішувати питання, які стосуються перелічених осіб, без звернення їх до суду зі скаргами у встановленому порядку.

За такого ухвалу суду на підставі положень п. 2 ст. 312 ЦПК України в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_5 та постанови державного виконавця від 25 травня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з виселення вказаних осіб необхідно скасувати, постановити в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги відносно зазначених боржників.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2016 року скасувати в частині визнання неправомірними дій державного виконавця з виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 та визнання незаконною постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Южноукраїського міського управління юстиції Миколаївської області про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2015 року щодо виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року в частині боржників - ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 скасувати, постановити в цій частині нову ухвалу.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Южноукраїського міського управління юстиції Миколаївської області в частині, що стосується боржників ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5, відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: