Справа № 191/3202/15-ц
Провадження № 2/191/147/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.

при секретарі - Силкіній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в вересні 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2015 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Ухвалою суду від 20 квітня 2016 року зазначені позови були об'єднані в одне провадження та їм присвоєний єдиний №191/3202/15-ц.

Позивачі звернулися з позовом до суду посилаючись на те, що 11 квітня 2008р. ОСОБА_4, склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Писарівської сільської Ради С.В.Малюковою, та зареєстровано в реєстрі за №62, згідно до якого, спадкодавець заповіла ОСОБА_2, земельну ділянку (пай) площею 5,53га, що знаходиться на території Писарівської сільської ради, згідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 04 березня 2003року, а ОСОБА_1 земельну ділянку (пай) площею 5,53га, що знаходиться на території Писарівської сільської ради, згідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 21.11.2000 р. ; житловий будинок разом з господарськими будівлями та земельною ділянкою біля нього, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, грошові вклади згідно рахунків НОМЕР_5, № НОМЕР_1 ощадкаси 2993/04 в с. Роздори.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 21.10.2011 року.

04.11.2011 року, ОСОБА_2, звернувся до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

28 грудня 2012 року Державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж. було видано ОСОБА_2 постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії за №02-31/2580. Згідно постанови ОСОБА_2 було відмовлено, в зв'язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути видане в цілій частині, тому що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є інший спадкоємець першої черги.

За таких обставин стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_3, яка є донькою спадкодавця ОСОБА_4 звернулася з заявою про прийняття спадщини .

Позивачі вважають, що відповідачку ОСОБА_3 необхідно усунути від права на спадкування з таких підстав:

На прикінці 2007 року ОСОБА_4, почала хворіти, стан її здоров'я дуже погіршився, вона потребувала постійного догляду. В грудні 2008 року ОСОБА_4 перенесла мікроінсульт, а 16.04.2009 року вона впала, і як наслідок, отримала подвійний перелом шейки бедра, в зв'язку з чим чотири місяці знаходилась у гіпсі.

3 того самого часу і до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, самостійно не пересувалась і потребувала постійного стороннього догляду.

Весь цей час, з 2007 року та по ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_1 доглядати за ОСОБА_4: прибирав за нею, водив на прогулянки, забезпечував її ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням та подібне.

Відповідачка, ОСОБА_3, під час хвороби своєї матері, ОСОБА_4, ухилялася від надання їй допомоги і не давала грошей на придбання ліків, продуктів, тощо. Відповідачка не доглядала за своєю матір'ю, та жодним чином не допомагала їй, коли ОСОБА_4 знаходилась в безпорадному стані, та не провідувала свою матір протягом трьох років.

Про безпорадний стан ОСОБА_4 відповідачці було відомо. Проте, жодного разу ОСОБА_3 не приїжджала до матері і не мала наміру надавати їй будь-якої матеріальної чи іншої допомоги.

ОСОБА_4 , була похилого віку, протягом останніх років хворіла на різні хвороби, потребувала сторонньої допомоги та піклування, а її доглядом, утриманням та піклуванням відповідачка ОСОБА_3 не займалась і не бажала цього робити, хоча мала таку можливість .

Весь цей час догляд за ОСОБА_4 здійснювали позивачі- ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позивачі посилаються на норму ч.1 ст. 172 СК України, якою передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син, зобов'язані піклуватись про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу і на цих підставах, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просили усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, стягнути з відповідачки на користь позивачів судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_8, який одночасно представляв інтереси ОСОБА_1, як адвокат, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити на підставах, які були викладені в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 додатково пояснила, що ОСОБА_3- її старша сестра, яка проживала в м. Павлограді, але протягом трьох років, з 2008 по 2011 рік до матері ОСОБА_4 не приїжджала, допомогу не надавала, хоча мати була лежачою хворою, не могла самостійно пересуватися і обслуговувати себе. Допомогу в догляді за ОСОБА_4 надавав ОСОБА_2, привозив продукти харчування, ліки, забезпечував дровами для опалення. Для того щоб доглядати за хворою матір'ю позивачка переїхала із смт. Гвардійське до с. Новоіларіонівське Синельниківського району і мешкала разом з матір'ю.

Вважає, що відповідачка ОСОБА_3 мала можливість надавати допомогу своїй матері ОСОБА_4, а оскільки відповідачка не виконувала свої обов'язки, то є підстави для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечували.

Відповідачка не оспорювала той факт, що з квітня 2008 до моменту смерті ОСОБА_4 , в вересні 2011 року, вона не надавала допомогу ОСОБА_4, але ці обставини пояснювала тим, що мешкала в іншому населеному пункті, а саме м. Павлограді. Починаючи з січня 2008 року відповідачка почала хворіти, хвороба носила тривалий характер, вона 9 разів протягом року була на лікарняному, перенесла операцію. До цього часу, тобто до 2008 року вона регулярно приїздила до матері -ОСОБА_4, привозила продукти, надавала допомогу по веденню господарства. В травні 2009 року відповідачка ОСОБА_3 досягла пенсійного віку , продовжувала хворіти і сама в той час і на цей момент потребує допомоги і догляду. Не могла звільнитися для догляду за матір'ю , оскільки це були останні роки перед пенсією і їй необхідно було заробити необхідний стаж і відповідну заробітну плату для нарахування пенсії.

Крім того, в квітні 2009 року сталася сварка з чоловіком позивачки ОСОБА_1 після чого сторони перестали спілкуватися і відповідачка перестала приїжджати в село, тобто, будь-яке спілкування було припинено і ОСОБА_1 навіть не повідомляла ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 перенесла мікроінсульт і перелам шийки стегна.

Позивач ОСОБА_2 станом на 2007 рік був неповнолітнім, мешкав в іншому селі, потім взагалі в іншому населеному пункті, тому взагалі виникає питання яким чином він фізично допомагав ОСОБА_4, якщо у нього не було самостійного джерела заробітку і фізичної змоги надати таку допомогу.

Вважає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними та необґрунтованими, тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд вислухав пояснення сторін та їх представників, допитав свідків, дослідив письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6,т.1,а.с. а.с.8,т.2).

11 квітня 2008р. ОСОБА_4 склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконкому Писарівської сільської Ради Малюковою С.В., та зареєстровано в реєстрі за №62, згідно до якого, спадкодавець заповіла ОСОБА_2, земельну ділянку (пай) площею 5,53га, що знаходиться на території Писарівської сільської ради, згідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 04 березня 2003року, а ОСОБА_1 земельну ділянку (пай) площею 5,53га, що знаходиться на території Писарівської сільської ради, згідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 21.11.2000 р. ; житловий будинок разом з господарськими будівлями та земельною ділянкою біля нього, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, грошові вклади згідно рахунків НОМЕР_5, № НОМЕР_1 ощадкаси 2993/04 в с. Роздори.( а.с. 5,т.1,а.с. а.с.7,т.2).

На день смерті спадкодавця заповіт не був скасований і є чинним, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 21.10.2011 року, виданого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори (т. 1 а. с. 46).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Чинне законодавство закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов'язки на свій розсуд.

Разом з тим, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання визначеної (обов'язкової) частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Перелік таких осіб визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (у тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_3 -є рідною донькою ОСОБА_4, тобто є спадкоємцем першої черги за законом. Ця обставина не оспорювалася сторонами у справі і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України- не підлягає доказуванню.

Непрацездатними вважаються жінки, які досягли 55 років та чоловіки - 60 років; інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Як вбачається із матеріалів справи- відповідачка ОСОБА_3 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла пенсійного віку, оскільки 55 років їй виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.23, 36 т.1, а.с.27-28, 65 т.2), тобто на час смерті матері ОСОБА_4, ОСОБА_3 досягла пенсійного віку ( 57 років), тобто була непрацездатною, та має право на обов'язкову частку у спадщині.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_6 ОСОБА_3 їй була призначена пенсія за віком в 2009 році ( а.с.25 т.1; а.с. 30 т.2)

Відповідач ОСОБА_3 надала суду копію амбулаторної карти щодо свого стану здоров'я ( а.с.50-60 т.1; а.с.31-53 т.2).

Крім того, відповідач надала суду довідки щодо своїх доходів за період з січня 2007 року по грудень 2009 року ( а.с.77-79 т.1.)

Відповідно до ст. 1241 ЦК України обов'язкова частка у спадщині визначається у розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.

Право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частина 6 цієї статті передбачає, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Таким чином, при розгляді справи суд має насамперед врахувати, що особою, яка має право на обов'язкову частку, є суб'єкт, який в силу віку чи стану здоров'я є непрацездатними. Тому позивач повинен беззаперечно довести, що ця особа з урахуванням її матеріального стану, стану здоров'я та віку могла надати допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, але навмисно ухилялась від надання такої допомоги.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 суду пояснили, що вони були знайомі з ОСОБА_4 Останні роки життя ОСОБА_4 внаслідок хвороби майже не пересувалась і догляд за нею здійснювала її донька ОСОБА_1, яка постійно проживала разом з матір'ю і доглядала за нею. Крім того, допомогу в догляді за ОСОБА_4 надавав ОСОБА_2, який привозив ліки, продукти, допомагав по господарству. Протягом 2008-2009 року свідки жодного разу не бачили ОСОБА_3 і їм не відомо, щоб вона надавала якусь допомогу своїй хворій матері.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона є рідною донькою відповідачки ОСОБА_3, а ОСОБА_4 її рідна бабуся. До 2008 року вони регулярно відвідували бабусю, приїжджали в гості, привозили продукти і ліки. Бабуся не виглядала безпорадною, була при пам'яті, спілкувалася. Свідку відомо, що в 2009 році стався конфлікт між чоловіком позивачки ОСОБА_1 і її матір'ю відповідачкою ОСОБА_3 з цього часу мати перестала їздити в с. Новоіларіонівське відвідувати бабусю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При ухваленні рішення у справі суд прийшов до висновку, що позивачами, в установлений законом спосіб, не доказано те, що відповідачка ОСОБА_3 , з урахуванням її матеріального стану, стану здоров'я та віку могла надати допомогу ОСОБА_4 , яка через похилий вік, хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, але навмисно ухилялась від надання такої допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_3 мешкали в різних населених пунктах , питання щодо переїзду відповідачки в с. Новоіларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області не обговорювалося, оскільки позивач ОСОБА_1 за власною ініціативою переїхала до матері для того, щоб доглядати за нею.

Отже, надані позивачами докази, не свідчать про те, що відповідач навмисно ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги. Разом з тим тільки умисне, свідоме ненадання допомоги спадкодавцеві при наявності можливості надавати таку допомогу є підставою для усунення особи від права на спадкування.

З урахуванням встановлених судом обставин справи і досліджених доказів- суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування задоволенню не підлягають.

Питання щодо судових витрат вирішено судом відповідно до ст..88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити в повному обсязі.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: Г. В. Бондаренко