Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/2143/16-ц
Провадження № 2/644/1143/16
Справа № 644/2143/16-ц
21 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді - Матвієвської Г.В.,
за участю секретаря Нестеренко К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини доходу, -
Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за його відсутності, в разі неявки відповідача постановити заочне рішення. Надав суду письмові пояснення аналогічні викладеним у позові.
Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Також пояснив, що суми, належні позивачеві у якості заборгованості по заробітній платі, йому були виплачені у повному обсязі. Вважає, що оскільки рішення суду, яким з нього була стягнена заборгованість по заробітній платі на користь позивача було виконане у повному обсязі, то не має підстав для застосування вимог ст.117 КзПП України. Крім того, підприємство на теперішній час фактично не отримує прибутку, оскільки постачання продукції, яку воно виробляє, обмежено на територію АР Крим, Донецької та Луганської областей. Крім того, оскільки заборгованості по заробітній платі перед позивачем підприємство не має, то не має підстав для застосування вимог ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків їх виплати".
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст. 224 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові пояснення позивача, заперечення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому випадку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як встановлено судом позивач з 01.12.2010 року по 19.11.2013 року працював у відповідача на посаді вантажника цементу (а.с.90).
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2014 року з відповідача на його користь була стягнена заборгованість за заробітною платою за період з 01.07.2013 по 19.11.2013 року в сумі 9152,47 грн., суму середнього заробітку з дня затримки виплати належної йому заробітної плати з 19.11.2013 року по 21.01.2014 року в сумі 4400,00 грн., 700 грн. за надання правової допомоги та 500 грн. моральної шкоди. (а.с.91).

Як вбачається з витягу про рух коштів по особовому рахунку позивача, сума заборгованості по заробітній платі, яка була стягнена на його користь судовим рішенням, була виплачена йому 03 грудня 2015 року (а.с. 95).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що він не повинен нести відповідальність, передбачену ст.117 КзПП України, оскільки на це не має правових підстав з огляду на наступне.

Згідно з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України в ухвалі №6-76цс14 від 02 липня 2014 року передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що він є несплатоспроможним, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичниї осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 21.12.2016 року відповідач банкрутом не визнаний, з обліку у реєстрі не знятий.

Відповідно до вимог постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Як вбачається з розрахункових листів позивача, його заробітна плата за останні 2 місяці перед звільненням становила: за вересень 2013 року 279,76 грн., за жовтень 2013 року 2098,20 грн. (а.с.8).

Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача буде становити 139,88 грн. (279,76 грн. + 2098,20 грн.) : 15 робочіх днів.

Відповідач прострочив виплату позивачеві заробітної плати на 467 днів. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку буде становити 65323,96 грн. (139,88 грн. х 467 днів).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.

Так, індекс споживчих цін за період невиплати звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КзпПУ складає 1, 725%.

Величина приросту індексу споживчих цін з січня 2014 р. по листопад 2015 року складає 172, 50% - 100% = 72, 50%

Сума компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати суми у розмірі 6635,54 грн. за січень 2014 року грудень 2015 р. становить ( 9152,47 грн. х 72, 50%) / 100% = 6635,54 грн.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітку задоволенню не підлягають через те, що сума заробітної плати не була своєчасно отримана позивачем саме з його вини, оскільки відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що ним з листопада 2013 року, тобто зі дня звільнення позивача, по листопад 2015 року, тобто по день передання до банку платіжних доручень на виплату позивачеві виниклої заборгованості приймались заходи щодо погашення заборгованості по заробітній платі. Крім того, як вбачається з витягу про рух коштів по особовому рахунку позивача, наданого ПАТ "Універсал банк" 08 липня 2016 року сума заборгованості по заробітній платі, яка була стягнена на його користь судовим рішенням, була виплачена йому лише 03 грудня 2015 року.

Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, компенсація позивачеві не повинна нараховуватись, оскільки ці вимоги позивача не грунтуються на вимогах закону.

До такого висновку суд приходить виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.94 КзПП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні вимоги містяться в ст.1 Закону "Про оплату праці".

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст.34 вказаного вище Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також судом не беруться до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем при зверненні до суду були пропущені строки, встановлені ч.1 ст.233 КзПП України, оскільки частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Такі ж роз"яснення містяться в рішеннях Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року та № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 65323 грн. 96 коп. та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням терміну його виплати у розмірі 6635 грн. 54 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням строків виплати, згідно з нормами діючого законодавства, входить до складу заробітної плати.

За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 719 грн.59 коп. (65323 грн.69 + 6635 грн.54 коп. х 1%).

На підставі вищевикладеного, ст.ст.94, 95, 116, 117 КзпП України, ЗУ "Про оплату праці", ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Постанови КМУ №159 від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини доходу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Елавус ЛТД», , на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 65323,96 грн. (шістдесят пять тисяч триста девяносто три гривні 96 копійок), компенсацію втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків їх виплати у розмірі 6635,54 грн. (шість тисяч шістсот тридцять пять гривень 54 копійки), а всього 71959,23 грн. (сімдесят одна тисяча девятсот пятдесят девять гривень 23 копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Елавус ЛТД», , на користь держави судовий збір у розмірі 719,59 грн. (сімсот девятнадцять гривень 59 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Г. В. Матвієвська