1Справа № 335/7050/16-ц 2/335/1601/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кравченко Л.Ю. при секретарі Огневюк Т.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем має малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подальше життя з відповідачем не можливе, оскільки фактично родина розпалася. В теперішній час відповідач не підтримує відносин з нею та дочкою. Гроші на утримання дитини не дає. Тому просить розірвати шлюб із відповідачем, стягнути на її користь аліменти на утримання дитини 1000 грн. щомісячно, визначити місце проживання дитини із матірю та стягнути судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу.

В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Відповідно до ч.3 ст.. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно зі ст.. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

В судове засідання 21 липня 2016 року відповідач не з'явився. На його зареєстроване місце проживання судом було послано повістки. Повістка повернулася суду через закінчення терміну зберігання. Тому суд вважає, що відповідача повідомлено належним чином про час та місце слухання справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3, народилася 20.12.2012 року, батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

07 червня 2013 року ОСОБА_3 одружився із ОСОБА_4 Прізвище дружини після одруження «Мірошниченко».

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дітей.

З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих та з врахуванням норм ст. 112 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам суспільства, інтересам дітей, у зв'язку з чим, з врахуванням ч. 4 ст.174 ЦПК України, шлюб між сторонами повинен бути розірваний.

Щодо вимог позову про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доход) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки сімейне законодавство зобовязує обох батьків утримувати дитину, яка проживає з позивачем, то позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Суд вважає, що в задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини слід відмовити, входячи з наступного:

Згідно зі ст.. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не доведено, що існує спір між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини. Навпаки, як сама зазначає позовна у позові, відповідач не приділяє уваги дитині не спілкується і дуже часто виїжджає до РФ. Тільки у випадку спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини спір підлягає розгляду в судовому порядку.

Більш того, позивач про існування спору з приводу місця проживання малолітньої дитини не зазначила, орган опіки та піклування до участі у справі не залучений, висновок орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини та інші докази суду не надано.

Керуючись ст. 104, ч. 3 ст. 105, 110, 112,113,115, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 235 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2, зареєстрований 07.06.2013 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №142.

Прізвище ОСОБА_1, після розірвання шлюбу, залишити «Мірошниченко».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 100 гривень щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.06.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судового збору.

В решті задоволення позову відмовити.

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя Л.Ю.Кравченко