Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/4736/16-ц

Провадження № 2/185/2783/16

14 липня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: "Українська - Донецьк" товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

27.05.013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа:"Українська - Донецьк" товарна біржа, яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку площею 77.90 кв.м., з надвірними будівлями та спорудам, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0566 га, та розташованим за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а, зареєстрований на товарній біржі «Українська-Донецьк» 22.05.1999 року, реєстраційний № 417, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 77.90. кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0566 га, та розташованим за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , померлого 25 червня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 жовтня 1995 року позивач, ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3. 22 травня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, уклали на «Українська- Донецька» товарній біржі, біржовий контракт реєстраційний № 417, про купівлю-продаж домоволодіння площею 77.90. кв. м., з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці загальною площею 420 кв. м., та розташованим за адресою м. Донецьк, вул. Хлібодарна буд. 43-а. Згідно зазначеного вище біржового контракту, продавець ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 домоволодіння площею 77.90. кв.м., з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці загальною площею 420 кв.м., та розташованим за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а.

25 червня 2015 року чоловік позивача, ОСОБА_3 помер, Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, проте 26.02 2016 року отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а, у звязку з тим що не надав відповідного документу на спадковий будинок, що підтверджує право власності та державну реєстрацію прав на нерухоме майно на імя спадкодавця. Позивач вказує, що на даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу неможливо, оскільки ОСОБА_3 помер.

До суду від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав телеграму, якою позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що 28 жовтня 1995 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3, який було зареєстровано в Куйбишевському районному відділі запису актів цивільного стану, актовий запис № 472, свідоцтво 1-НО № 33069.

22 травня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, уклали на «Українська-Донецьк» товарній біржі, реєстраційний № 417, про купівлю-продаж житлового будинку житловою площею 77.90. кв. м., з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці загальною площею 420 кв. м., та розташованим за адресою м. Донецьк, вул. Хлібодарна буд. 43-а, відповідно до умов якого продавець ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 вказане майно за 21537 гривень.

25 червня 2015 року ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть 1-НО № 933793, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області).

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, спадкова справа № 613/2015, та 26.02 2016 року отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а, у звязку з тим що позивач не надав відповідного документу на спадковий будинок, що підтверджує право власності та державну реєстрацію прав на нерухоме майно на імя спадкодавця згідно із п.4.18. гл.4 глави 10 розділу 11 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі - продажу був укладений у 1999 році, правовідносини, що виникли між сторонами, підлягають врегулюванню Цивільним кодексом Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р., за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

Так само відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоч би однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору, що встановлено ст. 47 ЦК УРСР.

Проте, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991р., в редакції, що діяла на момент укладення договору, договори, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню і вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що відповідні договори купівлі-продажу нерухомого майна щодо житлового будинку площею 77.90 кв.м., з надвірними будівлями та спорудам, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0566 га, та розташованим за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-абуло укладено їх сторонами у відповідності до вимог ЦК в редакції 1963 року, їх дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що були ними обумовлені, а саме набуття покупцями права власності на вказане нерухоме майно. Тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов угоди, яка не містять протизаконних умов, яка не була нотаріально посвідчена та даною угодою не були порушені права інших осіб. Таким чином, вищевказаний договір купівлі - продажу виконаний сторонами в повному обсязі, недійсним не визнано, зареєстрований на товарній біржі, що допускалося законом на момент його укладання. Права власності позивача на нерухоме майно було належним чином зареєстровано в Донецьким бюро технічної інвентаризації 25.05.1999 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 19.10.2015 р, чоловік позивача, ОСОБА_3, помер червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1, чоловіком якої був спадкодавець, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. За твердженням позивача, у позивача з чоловіком спільних дітей немає, інших спадкоємців, крім неї також немає. Доказів, які можуть свідчини про інше, сторонами не надано та судом не здобуто.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що Пятою донецькою державною нотаріальною конторою 26.02 2016 року винесено постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 47, 224, 227 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст.15, 16, 392, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку площею 77.90 кв.м., з надвірними будівлями та спорудам, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0566 га, та розташованим за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а, зареєстрований на товарній біржі «Українська-Донецьк» 22.05.1999 року, реєстраційний № 417, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 77.90. кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0566 га, та розташованим за адресою м. Донецьк вул. Хлібодарна буд. 43-а, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , померлого 25 червня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій