АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 06.67/123/2016 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

26 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Поливач Л.Д., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. про роз′яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення з квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права на користування жилими кімнатами та місцями загального користування у квартирі, зобов′язання припинити дії, що порушують право, зобов′язання не чинити перешкод у користуванні жилими кімнатами та місцями загального користування у квартирі, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання права на користування жилими кімнатами та місцями загального користування у квартирі, зобов′язання припинити дії, що порушують право, зобов′язання не чинити перешкод у користуванні жилими кімнатами та місцями загального користування у квартирі.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про виселення з квартири АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що рішенням Дарницького районного суду м Києва від 24 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2014 року ОСОБА_6 було відмовлено у визнанні права користування квартирою АДРЕСА_1, вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою. Суд встановив, що 25 березня 2013 року ОСОБА_6 самоправно, без згоди позивача вселилася у спірну квартиру і проживає у ній без законних підстав. Своїми самоправними діями, які полягають у незаконному вселенні і користуванні квартирою, всупереч запереченням ОСОБА_5 та рішенню суду, ОСОБА_6 порушує право власності позивача, а тому вона підлягає виселенню за місцем своєї реєстрації у квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_6 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_5 про визнання права користування кімнатами площею 23,6 кв.м. і 14,7 кв.м. та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1, зобов'язання припинити дії, які порушують її право проживати у зазначених приміщеннях квартири однією сім'єю з матір'ю ОСОБА_7, в тому числі зобов'язати не зачиняти на свій розсуд місця загального користування та не змінювати замки у вхідних дверях, зобов'язати не чинити перешкод у користуванні вказаними приміщеннями квартири. В обгрунтування позову ОСОБА_6 зазначала, що спірна квартира належить її батькам ОСОБА_5 . та ОСОБА_7 У спірну квартиру вона вселилася в 2001 року разом з батьками як неповнолітня дитина і набула права користуватися квартирою як член сім'ї. У квартирі вона не зареєстрована, оскільки ОСОБА_5 відмовляє їй у цьому. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року було визначено порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого у користування ОСОБА_7 виділено кімнати площею 23,6 кв.м. і 14,7 кв.м., а місця загального користування залишені у спільному користуванні співвласників. З дозволу матері вона проживає у спірній квартирі у виділених останній у користування кімнатах, проте ОСОБА_5 заперечує проти її користування частиною квартири та чинить їй у цьому перешкоди. Вона не одружена і має право проживати однією сім'єю з своїми батьками, зокрема, з матір'ю ОСОБА_7, а ОСОБА_5 своїми діями, які полягають у вчиненні перешкод у користуванні квартирою та намаганні виселити її, порушує її право на сім'ю.

Третя особа ОСОБА_7 заявила самостійні вимоги на предмет спору, пред'явивши до ОСОБА_5 позов про визнання за її дочкою ОСОБА_6 права користування кімнатами площею 23,6 кв.м і 14,7 кв.м та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1, зобов'язання припинити дії, які порушують її право на проживання з нею її дочки у зазначених приміщеннях квартири, в тому числі, зобов'язати не зачиняти на свій розсуд місця загального користування, не змінювати без її відома та її згоди замки у вхідних дверях, не перекривати доступ до приміщень, в яких знаходяться засоби вимірювання споживання води, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні нею та ОСОБА_6 вказаними приміщеннями квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення із квартири АДРЕСА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 та позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 право користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1, виділених в користування ОСОБА_7 жилі кімнати, площею 23,6 кв.м і 14,7 кв.м, а також місцями загального користування. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні жилими кімнатами площею 23,6 кв.м і 14,7 кв.м та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1. У позовах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про зобов'язання припинити дії, що порушують право відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 162,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судові виграти в сумі 162.40 грн.

Вважаючи рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права позивач ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу.

За наслідками розгляду справи апеляційної скарги ОСОБА_5 рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення із квартири АДРЕСА_1, в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 та позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 та визнання за ОСОБА_6 право користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1, виділених в користування ОСОБА_7 жилих кімнат, площею 23.6 кв.м. і 14.7 кв.м., а також місцями загального користування, в частині зобов'язання ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні жилими кімнатами площею 23,6 кв.м. і 14.7 кв.м. та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1, та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судових витрат в сумі 162,40 грн. та на користь ОСОБА_7 судових витрат в сумі 162,40 грн. скасовано та ухвалено нове рішення в частині цих позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в особі її представника ОСОБА_9 відхилено, а рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишено без змін (а.с. 130-132 том 2).

У грудні 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - представник ОСОБА_6 звернулися із заявами про роз′яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року взадоволенні заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - представника ОСОБА_6 про роз′яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року відмовлено (а.с. 45-48 том 2).

У листопаді 2016 року із заявою про роз′яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року звернувся головний державний виконавець Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л..

У поданій заяві просить для недопущення в діях державного виконавця прав та інтересів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 роз'яснити зміст рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року про виселення ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1. При цьому просив роз'яснити, якщо ОСОБА_6 виселилась з квартири АДРЕСА_1 і добровільно виконала рішення суду про її виселення, чи зобов'язаний державний виконавець примусово видаляти ОСОБА_6 з квартири, якщо вона прийде до своєї матері ОСОБА_7 та сестри ОСОБА_10. і буде перебувати в кімнатах, які виділені судом в користування її матері ОСОБА_7

Представник Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_5, який заперечував проти заяви про роз′яснення рішення суду апеляційної інстанції, представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7, які підтримали доводи заяв, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Згідно статті 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до ст. 34 Закону "Про виконавче провадження" у разі якщо резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому документі, є незрозумілою, державний виконавець, а також сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення чи змісту документа.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду апеляційної скарги, колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва 23 грудня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення із квартири АДРЕСА_1, в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 та позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 та визнання за ОСОБА_6 право користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1, виділених в користування ОСОБА_7 жилих кімнат, площею 23.6 кв.м. і 14.7 кв.м., а також місцями загального користування, в частині зобов'язання ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні жилими кімнатами площею 23,6 кв.м. і 14.7 кв.м. та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1, та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судових витрат в сумі 162,40 грн. та на користь ОСОБА_7 судових витрат в сумі 162,40 грн. Ухвалено нове рішення в частині цих позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення із квартири АДРЕСА_1 задоволено частково. Виселено ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1. Відмовлено в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_7 та визнання за ОСОБА_6 право користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1, виділених в користування ОСОБА_7 жилих кімнат, площею 23.6 кв.м. і 14.7 кв.м., а також місцями загального користування, в частині зобов'язання ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні жилими кімнатами площею 23,6 кв.м. і 14.7 кв.м. та місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1, та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судових витрат в сумі 162,40 грн. та на користь ОСОБА_7 судових витрат в сумі 162,40 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій заяві державний виконавець Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ТущенкоП.Л. просить роз'яснити: чи зобов'язаний державний виконавець примусово видаляти ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, якщо вона прийде до своєї матері ОСОБА_7 та сестри ОСОБА_10. і буде перебувати в кімнатах, які виділені судом в користування її матері ОСОБА_7

За змістом положення статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду необхідне для усунення перешкод в його реалізації, воно можливе лише в тому випадку, якщо рішення не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

У поданій заяві державний виконавець Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ТущенкоП.Л. зазначає про те, що відповідач ОСОБА_6 виселилась з квартири АДРЕСА_1 і добровільно виконала рішення суду Апеляційного суду м. Києва про її виселення.

Вчинені відповідачем ОСОБА_6 дії в рамках виконавчого провадження свідчать про те, що резолютивна частина судового рішення апеляційної інстанції щодо виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 є зрозумілою для осіб, які беруть участь у справі та державного виконавця.

Порушене державним виконавцем питання у заяві: чи зобов'язаний державний виконавець примусово видаляти ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, якщо вона прийде до своєї матері ОСОБА_7 та сестри ОСОБА_10. і буде перебувати в кімнатах, які виділені судом в користування її матері ОСОБА_7 - не було предметом судового розгляду, а тому не підлягає роз'ясненню.

За наведених обставин, вказані вимоги у заяві виходять за межі положення статті 221 ЦПК України щодо правових підстав для роз'яснення рішення, а тому в задоволенні заяви головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. про роз′яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 221, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

В задоволенні заяви головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. про роз′яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: