Справа № 530/210/16-ц
Номер провадження 2/530/183/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Стрілець Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Першотравневої сільської ради Зіньківського району, Полтавської області про визнання права приватної власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Першотравневої сільської ради Зіньківського району, Полтавської області про визнання права приватної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 відмовилася від позовних вимог та просила повернути судовий збір.

Представник позивача, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав змінені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просив розгляд справи провести без його участі.

Заслухавши позивача, представника позивача, який підтримав змінені позовні вимоги, зачитавши заяви відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: "Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини", враховуючи місцезнаходження, позов пред'являється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 відмовилася від своїх позовних вимог на користь сина, ОСОБА_2.

Також встановлено, що матір'ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1, яка є рідною племінницею по лінії матері ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року,- ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у віці 76 років, у селі Шенгаріївка, Зіньківського району, Полтавської області. Відповідно, ОСОБА_2 є двоюрідним внуком по лінії своєї рідної баби ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року,- ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у віці 76 років, у селі Шенгаріївка, Зіньківського району, Полтавської області.

При житті ОСОБА_5, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 09.08.2011 року, на підставі розпорядження Зіньківської районної державної адміністрації від 02.07.1997 року № 252, - належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району, розміром 3,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). Заповіту ОСОБА_5 не залишила.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), ОСОБА_2, як двоюрідний внук ОСОБА_5, є її спадкоємцем першої черги, а тому має намір прийняти у спадок вказану земельну ділянку.

Тому на звернення позивача до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельної ділянки, після смерті ОСОБА_5 йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказане майно. В зв'язку з чим позивач отримав дублікат сертифікату на право на земельну частку пай (а.с.10).

Факт того, що двоюрідною бабою ОСОБА_2 була померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5, якій належало право на земельну частку (пай) розміром 3,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), а після її смерті право на неї може належати ОСОБА_2, як спадкоємцю за законом першої черги (згідно ст. 529 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року),- підтверджується наступними доказами: копією паспорта, свідоцтвом про народження і свідоцтвом про зміну прізвища, згідно яких позивач є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець села Шенгаріївка, Зіньківського району, Полтавської області. При народженні його прізвище було ОСОБА_1, а після зміни прізвища у 2014 році його прізвище нині ОСОБА_2, а його матір'ю є ОСОБА_1. Паспортом, свідоцтвом про народження і одруження матері ОСОБА_2, згідно яких вона є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка і мешканка села Шенгаріївка, Зіньківського району, Полтавської області. При народженні ОСОБА_1 її прізвище було ОСОБА_1 а її матір'ю була ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_5 року мати ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із батьком ОСОБА_2,- ОСОБА_7 і її прізвище стало ОСОБА_7. Свідоцтвами про народження, одруження і смерть рідної баби ОСОБА_2 по лінії матері, згідно яких вона була ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року у селі Шенгеріївка, Грунського району Сумської області. Її прізвище при народженні було ОСОБА_6, а її батьками були ОСОБА_8 і ОСОБА_9. 06.02.1953 року рідна баба позивача ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 і її прізвище стало ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_3 року рідна баба ОСОБА_2 - ОСОБА_6 померла у віці 66 років, у місті Зінькові Полтавської області. Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження і записом акту про смерть двоюрідної баби позивача ОСОБА_2,- ОСОБА_5, згідно яких вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року у селі Шенгаріївка, Зіньківського району, Полтавської області а її батьками були: ОСОБА_11 і ОСОБА_9, тобто ті самі особи, що і батьки матері позивача ОСОБА_2,- ОСОБА_6. Копією дублікату Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 09.08.2011 року, згідно якого ОСОБА_5, на підставі розпорядження Зіньківської районної державної адміністрації від 02.07.1997 року № 252 , - належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса Зіньківського району, розміром 3, 06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості ).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а тому він підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач є спадкоємцем за законом та право власності ніким не оспорюється.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Змінену позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Першотравневої сільської ради Зіньківського району, Полтавської області про визнання права приватної власності на земельну ділянку - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем і мешканцем Зіньківського району, села Шенгаріївка - право на земельну ділянку площею 3,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), - яка перебувала у колективній власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса на території Першотравневої сільської ради, - право на яку, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 09.08.2011 року, на підставі розпорядження Зіньківської районної державної адміністрації від 02.07.1997 року № 252, - належало ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у віці 76 років, у селі Шенгаріївка Зіньківського району, Полтавської області, в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко