У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 7 грудня 2015 року вона працювала на посаді провідного спеціаліста юрисконсульта централізованої бухгалтерії управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, яку перейменовано у Покровську міську раду Дніпропетровської області. 20 січня 2016 року наказом виконуючого обов'язки начальника управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області її було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Позивачка вказувала про те, що відповідач при звільненні не провів нарахування та виплату всіх належних їй сум. Крім того, їй не нарахована премія, унаслідок чого зменшена сума компенсації за невикористану відпустку, а остаточний розрахунок проведено лише 29 січня 2016 року. Вважала, що такими діями відповідача порушено її права.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3. просила суд стягнути з управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на її користь заборгованість по недоплаченій заробітній платі у розмірі 1 809 грн 75 коп., з яких: заробітна плата у розмірі 1 503 грн 51 коп., компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток завесь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 306 грн 24 коп.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року рішення міського суду скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 недораховану заробітну плату у розмірі 639 грн 79 коп. за січень 2016 року та недоплачену суму компенсації за три дні відпустки у розмірі 222 грн 63 коп. без відрахування обов'язкових платежів. Стягнуто з управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 21 січня 2016 року по 23 червня 2016 року у розмірі 2 тис. грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що заробітна плата була нарахована та виплачена позивачці у повному обсязі, а вина роботодавця у затримці розрахунку при звільненні позивачки не доведена.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що при визначенні розміру заробітної плати за січень 2016 року відповідачем безпідставно не виплачено позивачу 50 % надбавки за складність та напруженість у роботі. Крім того, з вини відповідача у день звільнення позивачці не проведено виплату всіх належних сум, унаслідок чого наявні підстави для стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 7 грудня 2015 року ОСОБА_3 працювала на посаді провідного спеціаліста юрисконсульта централізованої бухгалтерії управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області.

20 січня 2016 року наказом виконуючого обов'язки начальника управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_3 було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін.

29 січня 2016 року управлінням освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області було виплачено ОСОБА_3 всі належні суми при звільненні, а саме заробітну плату у розмірі 1 485 грн 62 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 206 грн 04 коп.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не звернув увагу на таке.

Відповідно до п. 6.1.11. територіальної угоди між управління освіти виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області і міським комітетом Профспілки працівників освіти і науки України на 2014-2016 роки від 25 березня 2014 року № 10, міське управління освіти зобов'язалося встановлювати надбавки працівникам відповідно до переліку посад працівників (додаток № 6).

У додатку № 6 до вищевказаної територіальної угоди передбачено, що юрист має розмір надбавки до 50 % на підставі п. 4.2. наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557.

Згідно п. 4.2. наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначені надбавки скасовуються або зменшуються.

Судом установлено, що відповідно до клопотання головного бухгалтера та голови профспілкового комітету управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року у зв'язку із недбалим ставленням до своїх функціональних обов'язків у частині надання юридичних консультацій працівникам управління поставлено питання про позбавлення премії юрисконсульта ОСОБА_3

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав оцінки тому, чи наявні підстави для виплати позивачці 50 % надбавки за складність та напруженість у роботі, у разі якщо наявні докази недбалого ставлення ОСОБА_3 до своїх функціональних обов'язків, які доводив та надав суду відповідач.

Крім того, судом установлено, що позивачку було звільнено 20 січня 2016 року, проте всі належні суми при звільненні їй були виплачені 29 січня 2016 року.

У разі якщо вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум суд задовольнив частково, наявні підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 5 жовтня 2016 року № 6-2405цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив належним чином доводів відповідача щодо відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивачки, оскільки ОСОБА_3 звернулась з заявою про звільнення наприкінці робочого дня, унаслідок чого відповідач як бюджетна установа, яка фінансується з місцевого бюджету не мав можливості здійснити всі розрахунки у день звільнення не лише через відсутність коштів.

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність вини відповідача у затримці розрахунку з ОСОБА_3 при звільненні.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не звернув увагу на те, чи не перевищує розмір частки задоволених судом вимог позивача розмір задоволених вимог ОСОБА_3 про стягнення коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління освіти виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик