Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом Подільської районної у м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: Київська міська рада про виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання права користування жилим приміщенням , суд

В С Т А Н О В И В :

Подільська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 7 травня 2014 року остання подала до них заяву та пакет документів на приватизацію квартири АДРЕСА_6. Серед вказаних документів було виявлене заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року. яким було визнано право користування спірною квартирою за нею. Оскільки Подільська районна в м. Києві державна адміністрація не приймала участі при розгляді даної справи, була подана апеляційна скарга за результатами розгляду якої Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення від 24.09.2014 року, яким відмовив ОСОБА_1 у визнанні за нею права користування спірною квартирою. У вказаному рішенні Апеляційного суду м. Києва встановлено, що ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі. Також цим рішенням встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні законні підстави для користування спірною квартирою, а саме відсутні ордер на заселення та спільне рішення про надання жилого приміщення, яке б було затверджено Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією. Будинок АДРЕСА_6 до 27.09.2013 року перебував у відомчому житловому фонді Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця».Згідно з п. 2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 27.09.2013 року №1693 будинок по АДРЕСА_6 передано в комунальну власність територіальної громади м. Києва та до сфери управління Подільської районної в м .Києві державної адміністрації. Відповідач по справі вказує на те, що їй було надано спірну квартиру на підставі протоколу №56 спільного засідання ради підприємства, адміністрації та профспілкового комітету радгоспу - комбінату «Пуща-Водиця» від 18.11.1993 року. Однак позивач звертає увагу на ту обставину, що в аналогічних справах за позовами інших мешканців зазначеного будинку ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» не визнає існування даного протоколу.

Також зазначає, що згідно ст..58 ЖК України. на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер,який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення,тобто на ім»я відповідача не видавався ордер ні агрокомбінатом ДП «Пуща-Водиця» ні Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, тому с посиланням на ст.ст.58,109 та 116 ЖК УРСР позивач просить суд виселити відповідача із квартири №233, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_6 без надання іншого жилого приміщення.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом не з»явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву з проханням проводити судовий розгляд у його відсутність та задоволити його позов щодо виселення ОСОБА_1 , а у задоволенні зустрічного позову останньої про визнання права користування жилим приміщенням -відмовити як такому що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти задоволення вищезазначеного позову заперечували, мотивуючи тим, що він є незаконний та необґрунтований належними доказами, та в свою чергу заявили зустрічний позов до Подільської районної адміністрації м. Києва про визнання права користування жилим приміщенням , який просили задоволити в повному обсязі.

Свій позов мотивує тим, що вона з 14.08.1990 року була прийнята на роботу до радгосп-комбінату «Пуща-Водиця» на посаду маляр третього розряду.

25.04.2002 року дане підприємство було перейменоване в державне підприємство Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця». 18 листопада 1993 року на підставі рішення, прийнятого на спільному засіданні Ради підприємства, адміністрації та профспілкового комітету радгоспу - комбінату «Пуща-Водиця» було ухвалено рішення про поліпшення житлових умов працівників, внаслідок чого їй було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 18,52 кв. м. та заселено в дану квартиру, але оскільки житло відомче, ордер адміністрацією підприємства не видавався.

Звертає увагу суду на ту обставину, що будинок АДРЕСА_6 до 27.09.2013 року перебував у відомчому фонді державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця».Згідно п.2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 27.09.2013 року №1693 будинок по АДРЕСА_6 було передано в комунальну власність територіальної громади м. Києва та до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації .У зв»язку з цим , правонаступником будинку АДРЕСА_6 є територіальна громада м Києва, сфера управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації.

Зазначає, що отримавши за рішенням адміністрації та профспілкового комітету радгоспу-комбінату «Пуща-Водиця, квартиру №233, тобто з 18 листопада 1993 року вона фактично почала користуватись нею, проживала в ній та сплачувала квартирну плату та комунальні послуги за неї. Але зареєстрованою залишалась з сім»єю в однокімнатній квартирі №230. 07 жовтня 1999 року між нею та чоловіком було розірвано шлюб. 12 січня 2004 року ОСОБА_4 була звільнена з роботи в НДВАК «Пуща-Водиця» за ст.38 КЗпП.01.04.2005 року вона звернулась до НДВАК «Пуща-Водиця» з проханням видати їй ордер на квартиру АДРЕСА_2, однак їй не було відмовлено, оскільки на той час вона вже не перебувала в трудових відносинах з НДВАК «Пуща-Водиця».У зв»язку з тим, що вона перестала бути членом сім»ї з колишнім чоловіком та згідно з рішенням про поліпшенням їй житлових умов за яким була надана квартира АДРЕСА_3 вона знялась з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_4. 20 листопада 2012 року вона звернулась до житлово-експлуатаційної дільниці ДП НДВАК «Пуща-Водиця» з метою зареєструватись за фактичним місцем проживання, проте їй було відмовлено у зв»язку з відсутністю ордеру або свідоцтва про право власності на квартиру.

ОСОБА_1 наголошує на тій обставині, що з 1 листопада 1993 року вона постійно проживає та користується житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов»язаних з оплатою комунальних послуг за користування ними та виконує інші зобов»язання, що випливають з договору найму житлового приміщення. У зв»язку з вищевикладеним вона вважає,що у неї є право на користування спірною квартирою не тільки на підставі доказів,які вона надала до свого позову ( квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, листи, довідки, виписки з протоколу та інше) про що не заперечує відповідач за зустрічним позовом, а ще в силу ст.344 ЦК України відповідно до якої особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У зв»язку з вищевикладеним просить визнати за нею право користування жилим приміщенням за адресою :АДРЕСА_6

Суд, вислухавши ОСОБА_1, її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні первісного необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 14.08.1980 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до радгоспу комбінату «Пуща-Водиця» на посаду маляр третього розряду.

25.04.2002 року дане підприємство було перейменоване в

Державне підприємство Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця».

18 листопада 1993 року на підставі рішення прийнятого на спільному засіданні Ради підприємства, адміністрації та профспілкового комітету радгоспу- комбінату «Пуща-Водиця» було ухвалено рішення про поліпшення житлових умов працівників, внаслідок чого відповідачці за зустрічним позовом було надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 18,52 кв. м..

Як встановлено в судовому засіданні житловий фонд Державного підприємства Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» знаходився на праві повного господарського управління ДП НДВА «Пуща-Водиця», тобто є відомчим житлом. Згідно п.2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 27.09.2013 року №1693 будинок по АДРЕСА_6 було передано у комунальну власність територіальної громади м .Києва та до сфери управління Подільської районної в м .Києві державної адміністрації.

У зв»язку з цим, правонаступником будинку АДРЕСА_6 є територіальна громада м. Києва, сфера управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 до 18.11.1993 року разом з своїм чоловіком, дочкою та сином проживала та була прописана за адресою АДРЕСА_5. ( житлова площа 13.12 кв. м.). При цьому, відповідно до довідки від 06.11.2012 року з 23 січня 1989 року і по сьогоднішній день вона із своїм сином перебуває на квартирному обліку в Подільському районі на загальних підставах.

Як встановлено в судовому засіданні, після отримання рішення адміністрації та профспілкового комітету радгоспу- комбінату «Пуща-Водиця» на квартиру №233, тобто з 18 листопада 1993 року, ОСОБА_1 почала фактично користуватись, проживати в ній та сплачувати комунальні послуги, але зареєстрованою залишилась з сім»єю в однокімнатній квартирі №230.

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу 7 жовтня 1999 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

12 січня 2004 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи в НДВАК «Пуща-Водия» за ст.38 КЗпП.

01 квітня 2005 року ОСОБА_1 звернулась до НДВАК «Пуща-Водиця» з проханням видати їй ордер на квартиру АДРЕСА_2, однак їй було відмовлено, оскільки на той час вона вже не перебувала в трудових відносинах з НДВАК «Пуща-Водия».

Як вбачається з матеріалів справи, у зв»язку з тим, що ОСОБА_1 перестала бути членом сім»ї з колишнім чоловіком та згідно з рішенням про поліпшення їй житлових умов за яким була надана квартира АДРЕСА_6 вона знялась з реєстраційного обліку по квартирі АДРЕСА_6

20 листопада 2012 року ОСОБА_1звернулась до ЖЕД ДП НДВАК «Пуща-Водиця» з метою зареєструватись за фактичним місцем проживання, однак їй було відмовлено, у зв»язку з відсутністю ордеру.

Посилання представника позивача за первісним позовом на ту обставину, що ОСОБА_1 вселилась в спірне житло самоправно у зв»язку з чим підлягає виселенню, суд не може прийняти до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено судом, з моменту звільнення ОСОБА_1 і по день її звернення до суду з вищезазначеним позовом ні НДВАК «Пуща-Водиця», а в подальшому Подільська районна в м. Києві державна адміністрація на протязі вказаного періоду часу жодного разу не звертався з позовом до суду про її виселення, що свідчить про те, що останні фактично визнали за нею право на користування спірним житлом.

Таким чином суд приходить до висновку, що доводи представника позивача за первісним позовом не знайшли свого доведення в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 поселилась на спірній житловій площі зі згоди НДВАК «Пуща-Водиця», а в подальшому Подільської районної в м. Києві державна адміністрація.

Крім того, як вбачається з довідки від 09.11.2006 року №987, виданої ОСОБА_1 НДВАК «Пуща-Водиця», остання фактично проживає з 18.11.1983 року за адресою АДРЕСА_6.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 сплачує квартирну плату за комунальні послуги за користування спірною квартирою.

Крім того, рішення від 18 листопада 1993 року не містить строку дії чи вказівки, що житлова площа надається позивачці на час роботи на підприємстві.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивач за первісним позовом, спочатку в особі НДВАК «Пуща-Водиця, а потім Подільська районна в м.Києві державна адміністрація на протязі часу надання спірної житлової площі і до даного часу фактично визнавав за ОСОБА_1 її право на житло за вищезазначеною адресою.

Згідно з частиною 1 ст.9 Житлового Кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, в свою чергу закріплює, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 52 ЖК УРСР передбачено, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації.

Пункт 37 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР, які були затверджені Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 передбачає, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку.

Встановлено, що прийшовши на роботу до агрокомбінату позивачка потребувала поліпшення житлових умов.

Пункт 58 Правил обліку громадян , які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР, які були затверджені Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, передбачає, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства, установи організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної Ради народних депутатів.

У зв»язку з вищевикладеним судом встановлено, що ОСОБА_1 була надана житлова площа згідно порядку, встановленого законом, проте житлові умови були поліпшені тимчасово, оскільки надана житлова площа 13,12 кв.м. не відповідає нормам житлової площі, що встановлена в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу згідно до ст.47 ЖК Кодексу УРСР та пункту 53 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, які були затверджені Постановою Ради Міністрів УРСР і Української ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470, тому вона разом із своїм сином потребує в подальшому поліпшення житлових умов.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє доведення в ході судового розгляду, тому підлягають задоволенню, оскільки судом було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 вселилась у спірне житлове приміщення, користується спірним жилим приміщенням, несе витрати по його утриманню.

Що стосується первісного позову, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України та спростовуються наданими суду доказами сторони за зустрічним позовом, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Ч. 4 цієї ж статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Позивач за первісним позовом у порушення вимог ст..60 ЦПК України не надав суду доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, або зловживає своїми правами.

На підставі вищевикладеного та всебічно з»ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню, а у задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

На підставі ст..ст.9, 47, 52, 58, 116, ЖК України, та керуючись ст..ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання права користування жилим приміщенням - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_6

У задоволенні первісного позову Подільської районної у м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_1, третя особа: Київська міська рада про виселення - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич