Справа № 509/3717/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт.Овідіополь

09 грудня 2016 року

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Осадченко С.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за первісним позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з первісним позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 9 вересня 2016 року о 18-00 в смт.Таїрове відбулися збори мешканців селища. На цих зборах ОСОБА_4 звинуватила його в образливій формі у присутності громадян, що він, як депутат селищної ради є негативним «героєм» селища Таїрове, що його вивели із складу земельної комісії, а всю земельну комісію розформували за, гроші, що брали з людей. І, що це правда. Що просили у людей дати за сотку, за півтори 50 тисяч гривень або там тисячу доларів. За ці правопорушення членів земельної комісії прибрали. Що вони пішли в опозицію, заробляти іншим шляхом гроші. І що присутні повинні знали як все вирішується і для чого ці (зокрема, ОСОБА_3) в депутати пішли і як вони «хочуть» працювати. Що вони хочуть заробляти, опозиція, розумієте. Не для того, для чого виборці обрали, для того, щоб якісь справи робити. Розповсюджуючи неправдиву інформацію, ОСОБА_4 зневажливо висловлювалася про його статус депутата, який за гроші став корупціонером. Позивач просить визнати, що поширені ОСОБА_4 відомості, що він, ОСОБА_3, як депутат Таїровської селищної ради є негативним «героєм» селища Таїрове, що мене вивели із складу земельної комісії, а всю земельну комісію розформували за, «бабло», що брали з людей. І, що це правда. Що просили у людей дати за сотку, за півтори 50 тисяч гривень або там тисячу доларів. Що за ці гроші вони проведуть та оформлять все. Їх (членів земельної комісії) прибрали, от. Що вони пішли в опозицію, заробляти іншим шляхом гроші. І що присутні повинні знати як все вирішується і для чого ці (зокрема, ОСОБА_5) в депутати пішли і як вони «хочуть» працювати. Що вони хочуть заробляти, опозиція, розумієте. Не для того, для чого виборці обрали, для того, щоб якісь справи робити», не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність. Зобов'язати ОСОБА_4 спростувати у місячний строк поширені нею відомості що він, ОСОБА_3, як депутат Таїровської селищної ради є негативним «героєм» селища Таїрове, що мене вивели із складу земельної комісії, а всю земельну комісію розформували за, «бабло», що брали з людей. І, що це правда. Що просили у людей дати за сотку, за півтори 50 тисяч гривень або там тисячу доларів. Що за ці гроші вони проведуть та оформимо все. Їх (членів земельної комісії) прибрали, от. Що вони пішли в опозицію, заробляти іншим шляхом гроші. І що присутні повинні знати як все вирішується і для чого ці (зокрема, ОСОБА_5) в депутати пішли і як вони «хочуть» працювати. Що вони хочуть заробляти, опозиція, розумієте. Не для того, для чого виборці обрали, для того, щоб якісь справи робити» на зборах громадян селища Таїрове або на черговій сесії Таїровської селищної ради. Стягнути з ОСОБА_4 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. та судові витрати у сумі 1929,20 грн.

10.11.2016 року ОСОБА_4 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що спілкуючись із членами територіальної громади селища Таїрове, в якому вона мешкає, їй стало відомо, що ОСОБА_3 поширює неправдиву інформації щодо неї та її громадської діяльності, а також негативно характеризував її з використанням нецензурної лексики, що може підтвердити свідок ОСОБА_6. Відповідач в безпосередній розмові із багатьма мешканцями селища наголошував, що вона нечесна людина, обзивав її нецензурними виразами, висловлював завідомо неправдиві образливі і грубі слова, що принижують її і ганьблять її честь і гідність. Вважає, що ОСОБА_3 своїми висловлюваннями принизив її честь, гідність та ділову репутацію, як людини та громадського діяча, оскільки, вона є головою громадської організації «Народна справедливість» і для неї важлива думка кожного мешканця селища. Вона просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. та судові витрати в сумі 1929,20 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2016 року первісний та зустрічний позов обєднані в одне провадження.

Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі. Зустрічний позов не визнав в повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим в звязку з чим просить суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Зустрічний позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши відеозапис виступу ОСОБА_4 та письмові докази по справі, суд вважає первісний та зустрічний позов такими, що задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права особи на спростовування недостовірної інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Пунктом 6 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ передбачено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Позивач за первісним позовом зазначає, що порушення свого особистого немайнового права позивач вбачає у поширенні відповідачем недостовірної інформації, що його принижує честь, гідність та ділову репутацію.

Згідно з ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Аналогічну точку зору висловлено й Конституційним судом України під час офіційного тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, Конституційний Суд України в Рішенні від 20 січня 2012 року у справі № 2-рп/2012, де суд вказав на те, що інформацією про фізичну особу є будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи.

Аналізуючи зміст відеозапису виступу відповідача на зборах територіальної громади 09.09.2016 р., що міститься на залученому до матеріалів справи CD-диску, суд приходить до висновку про відсутність у висловлюваннях ОСОБА_4 інформації, яка би мала характер образи, приниження честі та гідності конкретної особи, у тому числі особисто ОСОБА_3

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено, яким саме чином висловлювання відповідача порушують його немайнові права, зокрема, честь, гідність чи ділову репутацію, як й не визначено, які негативні наслідки настали для позивача в результаті висловлювань ОСОБА_4

Суд також зазначає, що висловлювання відповідача не містять фактичних даних, які б доводили, що ці висловлювання зумовлені навмисним наміром завдати шкоди репутації позивача.

У відповідності до п.15 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З огляду на те, що відомості, викладені відповідачем на зборах територіальної громади 09.09.2016 р., не містять будь-яких конкретних даних або фактів про події та явища, суд приходить до висновку про те, що відповідач не повідомляє інформацію, яка б порушувала честь, гідність і ділову репутацію позивача або будь-якого іншої особи.

Згідно з ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» під оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За таких умов, судом прийнято до уваги усі доводи та докази сторін та встановлено, що наведені висловлювання відповідача не є фактичними даними, відомостями, які ганьблять позивача та будь-якіх інших осіб, вони є емоційною критикою, власною думкою, тобто оціночним судженням відповідача про діяльність органів місцевого самоврядування.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до розяснень, наданих в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Пунктами 18, 19 постанови Пленуму ВСУ передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У справі, що розглядається позивачем не доведено, що фрагмент виступу ОСОБА_4 містить недостовірну інформацію, яка має бути спростована відповідачем.

Водночас, доводи позивача про образливість, нетактовність зазначеного тексту не знайшли свого підтвердження та відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки з огляду на вивчений запис виступу відповідача, висловлювання які носять нетактовний, принизливий характер, принижують честь, гідність позивача, паплюжать ділову репутацію - у такому тексті відсутні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім того, слід зауважити, що ст.23 ЦК України передбачено:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, Постановою №4 Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін.

Також, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у своєї позовної заяві жодним чином не довів наявність у нього будь-яких фізичних або психологічних страждань, які суттєво вплинули на його особисте або суспільне життя, у звязку з висловлюваннями Відповідача 09.09.2016р.

Таким чином, з огляду на викладене, відсутні будь-які правові підстави для задоволення первісного позову у звязку з чим суд відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 позивачем не надано жодних доказів, які могли були досліджені судом та яким би суд міг надати правову оцінку, у звязку з чим зустрічний позов також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 210, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Овідіопольського районного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_7