АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Ігнатьєву Є.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Аріс-Інвест», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПП «Аріс-Інвест», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованостізадоволено частково. Стягнуто з ПП «Аріс-Інвест» на користь ОСОБА_2 189 075 грн. основної заборгованості, 135 512,38 грн. відсотків та судовий збір у розмірі 3245,87 грн., всього 327 833,25 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення змінити в частині стягнутої з відповідача основної суми заборгованості за попереднім договором про укладення договору-купівлі продажу земельної ділянки від 18.04.2008 року в розмірі 942 138,45 грн., що еквівалентно 37 500 доларів США., Зазначає, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу в іноземній валюті, а тому заборгованість має бути стягнута за офіційним курсом долара на момент ухвалення рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконав умови попереднього договору про укладення договору-купівлі продажу земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну прав або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Статтею 204 ЦК України визначається, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, отже вказаною нормою закріплюється презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору у справі, що переглядається, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2008 року між ПП «Аріс-Інвест» та ОСОБА_3 був укладений договір про намір укласти договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до якого ПП «АРІС- Інвест», зобов'язався не пізніше 18 жовтня 2008 року укласти з ОСОБА_3, нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу, земельної ділянки площею 0,15 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

За умовами п. 3.1 вказаного договору сторони домовились, що купівельна ціна земельної ділянки за договором купівлі-продажу складає 378 750,00 грн., що відповідає 75 000,00 доларів США, за офіційним курсом встановленим Національним Банком України на момент укладання договору.

На виконання п. 3.2.1 даного договору ОСОБА_3, було сплачено 50% від купівельної ціни земельної ділянки - 189 375,00 грн., що відповідало 37 500,00 доларам США на момент укладання договору.

Факт оплати ОСОБА_3189 375,00 грн. та отримання ПП «АРІС- Інвест» вказаних грошових коштів, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 108 від 18.04.2008 року. (Т.1 а.с. 17).

Остаточний рахунок підлягав здійсненню покупцем в момент отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. (п. 3.2.2.)

В забезпечення виконання зобов»язань за даним договором 18.04.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель, поручається перед Кредитором, за виконання зобов»язань по договору без номера про укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 квітня 2008 року, сторонами по якому виступають ПП «АРІС-Інвест» та ОСОБА_3

Відповідно до п.3.1 договору Поруки, Поручитель зобов'язаний у разі порушення Боржником обов'язку щодо повернення отриманих коштів за основним зобов'язанням самостійно виконати зазначений обов'язок Боржника перед Кредитором на підставі письмової вимоги Кредитора в строк до 5(п'яти) календарних днів. Пунктом 2.3. Договору Поруки передбачено, що Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів (24% річних), неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків,індексу інфляції.

На підставі розписок від 18.10.2011 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 за договором поруки від 18.04.2008 року та письмової вимоги від 13.10.2011 року 37500,00 доларів США, що еквівалентно 299 013, 75 гривень основної заборгованості за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2008 року

Пунктом 3.3. договору купівлі-продажу, купівельна ціна сплачується в національній грошовій одиниці України - гривні та включає усі чинні або потенційні податки.

Згідно частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти якзасобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, що утворилась за неналежне виконання умов договору.

Перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для зміни цього рішення.

Керуючись ст.ст. 313-315, 308, 317 ЦПК України

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді