Справа № 161/8351/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1674/16 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

за участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Герасимчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими просила скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 3162, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі потреби в сумі 198000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24.07.2014 року (а.с. 4-5).

25 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою визначено, що із врахуванням відстрочки платежів, погашення кредиту здійснюється ануїтетними платежами в сумі 3 788,00 дол. США.(а.с. 26-27). В ході виконання умов вказаного кредитного договору за клопотанням позивача про відстрочку погашення основного боргу, 10 грудня 2009 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, яким визначено новий ануїтетний місячний платіж в сумі 4 314,89 дол. США(а.с. 28-29).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено здійснювати погашення Кредиту рівними частинами в сумі 3 550,00 дол. США та сплачувати нараховані проценти до 10 числа наступного місяця за попередній місяць, починаючи з наступного місяця після видачі Кредиту шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань.

Згідно з п. 9.1. кредитного договору, цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, які діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2007 року ОСОБА_4 була письмово повідомлена банком про умови кредитування, що засвідчено підписами сторін (а. с. 30, 30 зворот). Згідно кредитної заявки ОСОБА_4 від 09.07.2007 р., вона ознайомлена з вартістю супутних витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання кредиту отримала від банку в письмовій формі, відповідно до розділу 5 кредитної заявки, який засвідчений її особистим підписом, а також із наявними умовами кредитування і визнає їх прийнятними для себе(а.с.31-32).

Згідно п.п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За змістом ст. 230 ЦК України правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції встановивши, що під час укладення кредитного договору сторони досягли всіх істотних умов договору і позивачу була надана необхідна інформація, прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладений під впливом обману, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не надано інформації про умови кредитування не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами. Так з досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивач при укладенні договору ознайомлена із наявними умовами кредитування, з описом відмінностей між ними, вартістю супутних витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та повернення, отримала всі необхідні роз'яснення, інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання кредиту від банку в письмовій формі.

Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 07 жовтня 2014 року, в позові ОСОБА_4 до ПАТ «Ощадбанк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту відмовлено. Цим рішенням встановлено, що кредитний договір, укладений між сторонами, який оспорюється позивачем, не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача та позивачем не доведено, що договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства.

Твердження позивача про те, що під час укладення вищевказаного кредитного договору її було банком введено в оману, що виразилося у внесенні до умов кредитного договору інформації, яка не відповідала її волевиявленню не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду та позивачем не доведено всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підписувалися повідомлення про умови кредитування та кредитна заявка від 09 липня 2007 року не заслуговують на увагу, так як, у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Покликання в апеляційній скарзі на наявність в матеріалах справи підроблених копій письмових доказів не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими апеляційним судом в судовому засіданні за клопотанням представників відповідача матеріалами кредитної справи.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді