Справа № 500/2296/14-ц
Провадження № 2/500/864/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Ромалійській М.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

прокурора Дупанової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі: ДКС), Головного управління національної поліції в Одеській області (далі: ГУНП) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у якому зазначив, що 20 квітня 2009 року його було затримано в якості підозрюваного слідчим Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області по кримінальній справі за фактом вбивства ОСОБА_4, що сталося в місті Ізмаїл Одеської області. В подальшому позивача було притягнуто в якості обвинуваченого по цій справі за ч.1 ст.115 КК України і лише 15 квітня 2011 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області запобіжний захід відносно позивача було змінено на підписку про невиїзд. 27 грудня 2013 року постановою прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури кримінальну справу по факту вбивства ОСОБА_4 закрито, вказано, що вина позивача у вчинені злочину доведена не була. Позивач вказав, він незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 8 місяців та 7 днів, з яких 1 рік 11 місяців та 25 днів утримувався під вартою. Посилаючись на незаконне притягнення його в якості обвинуваченого у кримінальній справі, незаконне взяття під варту, чим йому завдано тяжких моральних страждань, та керуючись положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просив стягнути на його користь 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди, а також втрачений заробіток за період з 20 квітня 2009 року по 15 квітня 2011 року в сумі 33205грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили суд його задовольнити.

Представники відповідача ДКС у судовому засіданні позов не визнав, вказав, що вимоги про стягнення моральної шкоди не вмотивовані, а вимоги про стягнення втраченого заробітку подані передчасно, порушений порядок надання таких вимог.

Прокурор в судовому засіданні позов не визнала, дала пояснення, що вважає вимоги про стягнення моральної шкоди не вмотивованими, а вимоги про стягнення втраченого заробітку поданими з порушенням встановленого законом порядку.

Представники відповідача ГУНП у судове засідання надав заяву в якій позов не визнав, вказав, що вимоги подані з порушенням встановленого законом порядку. В судове засідання представник ГУНП викликався належним чином, але не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності представника ГУНП відповідно до ст.169 ЦПК України за наявними доказами з урахуванням заяви представника відповідача.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним частково.

За вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ч.ч.1,2,7 ст.1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст.1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст.2 Закону.

Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За правилами п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Так, ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

В судовому засіданні встановлено, що 20 квітня 2009 року позивача ОСОБА_5 було затримано в якості підозрюваного слідчим Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області по кримінальній справі за фактом вбивства ОСОБА_4, що сталося в місті Ізмаїл Одеської області. В подальшому позивача було притягнуто в якості обвинуваченого по цій справі за ч.1 ст.115 КК України і лише 15 квітня 2011 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області запобіжний захід відносно позивача було змінено на підписку про невиїзд. 27 грудня 2013 року постановою прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури кримінальну справу по факту вбивства ОСОБА_4 закрито, вказано, що вина позивача у вчинені злочину доведена не була. Ці обставини підтверджені матеріалами кримінального провадження № 0000076, дослідженого у судовому засіданні.

Таким чином позивач незаконно перебував під слідством і судом 4 роки 8 місяців та 7 днів, з яких 1 рік 11 місяців та 25 днів утримувався під вартою. Ці обставини справи надають суду підстави для висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір завданої позивачеві моральної шкоди на підставі встановлених фактів, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість вимог в сумі 250000грн.

Щодо вимог про стягнення втраченого заробітку, то таке право позивача передбачено п.1 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно до ст.12 вказаного Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідного органу за відшкодуванням шкоди, а тому у нього немає права звертатися до суду з такими вимогами. Тому у задоволенні вимог про стягнення втраченого заробітку позивачу ОСОБА_3 треба відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.1176 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.10,11,57-60,88,169,209,211-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 250000(двісті пятдесят тисяч)грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Судові витрати прийняти на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6