Справа №488/1843/15-ц 03.10.2016 03.10.2016 03.10.2016
Провадження №22-ц/784/2003/16
Справа № 488/1843/15-ц
Провадження № 22ц /784/2003/16 Суддя першої інстанції Селіщева Л.І.
Категорія - 54 Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

03 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

- представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року ухвалене за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського національного аграрного університету про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

30 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Миколаївського національного аграрного університету, який обґрунтовував наступним.

З 2003 року він працював у відповідача на різних посадах, а з 03 листопада 2014 року його переведено на посаду професора кафедри тракторів та сільськогосподарських машин, експлуатації і технічного сервісу, за контрактом зі строком дії до 30 червня 2016 року.

Наказом № 99-ОС від 18 березня 2015 року він був вперше притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання покладених на нього трудових обовязків через не проведення заняття зі студентами 14 березня 2015 року.

Наказом № 114-ОС від 25 березня 2015 року він друге був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани через не проведення заняття зі студентами 17 березня 2015 року.

Наказом № 159-ОС від 17 квітня 2015 року його звільнено з посади за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього трудових обовязків, за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначав, що накази про застосування до нього дисциплінарних стягнень є незаконними, у звязку з тим, що 14 та 17 березня 2015 року він не зміг провести заняття через неявку студентів на заняття, а тому його вини у цьому немає.

Крім того, він працював добросовісно і не допускав систематичного невиконання без поважних причин покладених на нього трудових обовязків, тому вважає своє звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України незаконним і таким, що було проведено із порушенням трудового законодавства.

-2-

Протиправними діями відповідача, йому завдано моральних страждань, що виразилися в негативних емоціях та хвилюваннях, приниженні його авторитету, відсутності заробітку для утримання його сімї, погіршення стану здоровя, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив визнати незаконними та скасувати накази № 99-ОС від 18 березня 2015 року та № 114-ОС від 25 березня 2015 року, визнати незаконним та скасувати наказ № 159-ОС від 17 квітня 2015 року про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі на посаді професора кафедри тракторів та сільськогосподарських машин, експлуатації і технічного сервісу з часу звільнення з 17 квітня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 17 квітня 2015 року і по день ухвалення рішення суду, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на законність застосування дисциплінарних стягнень до позивача та дотримання вимог трудового законодавства.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач посилався на її необґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов правильного висновку та обґрунтовано виходив з того, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи, проведено з дотриманням встановленого законом порядку, а тому його вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказів № 99-ОС від 18 березня 2015 року, № 114-ОС від 25 березня 2015 року, № 159-ОС від 17 квітня 2015 року та поновлення на роботі, є необґрунтованими.

Згідно зі ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

-3-

Пунктом 3 частини1 статті 40 КЗпП України передбачено, що працівник може бути звільнений з роботи у випадку систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Вимогами ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору із зазначених підстав можливо лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або заняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

З матеріалів справи вбачається, що з 15 січня 2003 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду асистента кафедри загально технічних дисциплін, з 01 липня 2007 року він перебував на різних посадах у відповідача, а з 03 листопада 2014 року переведений на посаду професора кафедри тракторів та сільськогосподарських машин, експлуатації і технічного сервісу (а.с. 138, т.1). 19 червня 2014 року між ОСОБА_2 та Миколаївським національним аграрним університетом був укладений контракт, зі строком дії з 01 липня 2014 року по 30 червня 2016 року (а.с. 11-18, т. 1). За умовами цього контракту ОСОБА_2 призначений на посаду професора кафедри транспортних технологій і технічного сервісу, та мав виконувати покладені на нього обовязки, відповідно до законодавства України про працю, Закону України «Про вищу освіту», рішень Уряду України, нормативних положень Міністерства освіти і науки України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, Статуту університету, Посадових інструкцій працівників університету, Положення «Про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівня акредитації» та цього контракту (п. 1.1 контракту).

До його обовязків входили, зокрема: забезпечення стандарту якості освіти по підготовці фахівців відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня; розробка і впровадження нових форм, методів і технологій організації навчально-виховного процесу з дисциплін «Теоретична механіка» та «Ремонт машин» та інші обовязки, що визначені пунктами 3.1-3.4 контракту.

Частина третя статті 21 КЗпП України визначає, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права та обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

-4-

Правовою підставою для укладання контракту з педагогічними працівниками є стаття 54 Закону України «Про освіту», яка визначає, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Статтею 58 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники вищого навчального закладу зобовязані, зокрема забезпечувати викладання на високому науково-теоретичному і методичному рівні навчальних дисциплін відповідної освітньої програми за спеціальністю, провадити наукову діяльність (для науково-педагогічних працівників).

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2015 року роботодавцем виявлено, що ОСОБА_6 під час заліково-екзаменаційної сесії 2014-1015 н.р. для студентів заочної форми навчання інженерно-енергетичного факультету не проводив заняття зі студентами (за розкладом 4 пари в аудиторії № 102, початок пар о 9 годині, а закінчення 4 пари о 15 год. 20 хв.), без поважних причин, чим порушив трудову дисципліну. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема, послідовними та узгодженими між собою показами допитаних судом свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8М про відсутність позивача на роботі 14 березня 2015 року, ОСОБА_9 про явку студентів на пари та очікування ними викладача ОСОБА_2 біля аудиторії, ОСОБА_10 про запізнення позивача на першу пару, залишення ним учбового корпусу до закінчення робочого часу, та явку студентів на пари до викладача ОСОБА_2, розкладами занять на зимову сесію 2014-2015 н.р. студентів 5 курсу заочної форми навчання напряму підготовки 6.100102 «Процеси, машини та обладнання АПВ» (а.с.128- 129, т. 1), витягом з журналу по видачі ключів від аудиторії (а.с. 27, т.1), рапортом в.о. декана інженерно-енергетичного факультету ОСОБА_8, доповідною запискою начальника навчального відділу ОСОБА_11, актом щодо проведення ректорської перевірки (а.с.21 22, 26, т.1).

До того ж, сам ОСОБА_2 в рапорті від 16 березня 2015 року та пояснювальній записці від 17 березня 2015 року зазначав, що 14 березня 2015 року студенти не зявилися на пари та він знаходився в учбовому закладі того дня лише протягом двох годин (2 пар) (а.с.23, 25, т.1).

Між тим, відсутність студентів, зокрема і на двох парах, на яких як зазначав позивач він був присутній, на думку колегії суддів, не є поважною причиною відсутності позивача на роботі протягом усього робочого часу (чотирьох пар) та не надавало йому право, як викладачу, не зявлятися на заняття за розкладом та порушувати учбовий розклад занять.

Згідно п. 36 Правил внутрішнього трудового розпорядку Миколаївського національного аграрного університету, затверджених конференцією трудового колективу університету протоколом №1 від 09 жовтня 2012 року (а.с. 89-95, т.1), - науково-педагогічним працівникам забороняється змінювати на свій розсуд розклад занять і графіки роботи. Пунктом 17 цих Правил передбачено, що усі працівники університету зобовязані дотримуватись трудової дисципліни - основи порядку в університеті (вчасно приходити на роботу, використовувати весь робочий час для виконання дорученої справи, своєчасно і сумлінно виконувати розпорядження адміністрації і т.д.). За такого, підстав вважати, що позивач з поважних причин не виконував трудових обов'язків 14 березня 2015 року не вбачається.

У зв'язку з цим, наказом № 99-ОС від 18 березня 2015 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання науково-педагогічним працівником покладених на нього трудових обовязків (а.с.66, т.1). 20 березня 2015 року позивач був ознайомлений з цим наказом.

-5-

Посилання представника позивача на те, що вищезазначені свідки не могли назвати прізвищ студентів та групу, яких бачили біля аудиторії та чекали ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновку районного суду про порушення позивачем трудових обовязків, вчинення ним дисциплінарного проступку, який є надзвичайним випадком (розділ 4 Посадової інструкції співробітників Миколаївського національного аграрного університету 2012 року). Більш того, дані про те, що вказані свідки мали намір оговорити, обмовити позивача матеріали справи не містять.

Як встановлено дисциплінарне стягнення застосоване адміністрацію університету в межах одного місяця з дня його виявлення. Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оголошено позивачу з дотриманням вимог ст. 147- 149 КЗпП України.

17 березня 2015 року роботодавцем виявлено чергове порушення трудової дисципліни ОСОБА_2, що полягало у не проведенні ним занять зі студентами заочної форми навчання інженерно-енергетичного факультету в 17 год. 10 хв., яке допущене ним цього ж дня.

Так, судом встановлено, що через не проведення занять 14 березня 2015 року за заявою позивача (а.с. 24, т. 1), як виключення, було вирішено провести додаткові заняття зі студентами заочної форми навчання 17 березня 2015 року, зокрема за розкладом занять, 17 березня 2015 року ОСОБА_2 мав провести пяту, шосту та сьому пари в аудиторії № 102 (а.с.129, т. 1).

У зазначений день, під час проведення перевірки виконання графіку навчального процесу комісією встановлено, що викладач ОСОБА_2 о 17 год. 10 хв. не зявився на заняття в аудиторію 102, у якій він за розкладом мав проводити 5,6 та 7 пари.

За даним фактом членами комісії був складений акт від 17 березня 2015 року, із якого слідує, що комісія прочекала позивача в аудиторії № 102 протягом 35 хвилин, тобто з 17 год. 10 хв. до 17 год. 45 хв., а вийшовши із аудиторії члени комісії зустріли ОСОБА_2, який заходив у навчальний корпус з вулиці, о 17 год. 46 хв. (а.с.31, т.1).

В письмових поясненнях позивач зазначав, що 17 березня 2015 року на пяту та шосту пару не зявилися студенти, про що він рапортом повідомив декана, і на час приходу працівників учбового відділу перебував на кафедрі через те, що в аудиторіях було холодно, при цьому він періодично перевіряв чи не зявилися студенти (а.с.32).

Із показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що при зясуванні обставин за даним фактом вона на наступний день опитувала студентів заочної форми навчання, які пояснили, що 17 березня 2015 року вони зявилися до викладача ОСОБА_2 в аудиторію № 102, але його не було, тому вони почекали деякий час і пішли звідти. Свідок також вказала, що позивач 17 березня 2015 року не подавав рапорту про неявку студентів на заняття цього дня.

Матеріали справи також не містять рапорту позивача про неявку студентів на заняття 17 березня 2015 року, на який він посилався у своїх поясненнях (а.с. 32 т. 1).

У звязку з цим, за неналежне виконання трудових обовязків, наказом № 114-ОС від 25 березня 2015 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани через не проведення заняття зі студентами 17 березня 2015 року.

Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач порушив трудові обовязки, п.п. 17, 36 Правил внутрішнього трудового розпорядку Миколаївського національного аграрного університету.

-6-

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сама по собі тривалість часу відсутності позивача на заняттях, правового значення не має, оскільки визначальним є саме факт порушення позивачем трудової дисципліни. За такого, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани, оголошено позивачу з дотриманням вимог ст.ст. 147-149 КЗпП України.

23 березня 2015 року роботодавцем виявлено порушення трудової дисципліни ОСОБА_2, що полягало у виставленні ним оцінок студентам у відомостях за 6 курсових проектів, яких не було, та оцінювання курсових робіт лише за їх наявністю, а не за змістом.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема, заліково-екзаменаційними відомостями: № 14135 з датою проведення 23 березня 2015 року за 9 семестр 2014 - 2015 навчального року за формою контролю курсова робота, іспит, інженерно-енергетичний факультет, групи 3М5/3, 5 курсу, за дисципліною ремонт машин та обладнання; №14134, групи 3М5/2 датою проведення 17 березня 2015 року; № 14133, групи 3М5/1 17 березня 2015 року (а.с.144-146, т. 1); актом огляду та вилучення курсових робіт (проектів) студентів 5 курсу заочної форми навчання інженерно-енергетичного факультету, висновком комісії з перевірки курсових робіт (проектів) (а.с.139 143, т.1); витягами з книги реєстрації контрольних робіт, курсових робіт і проектів і передачі їх на кафедри 2014-2015 навчальний рік та журналу реєстрації курсових проектів, робіт на 2014/2015 навчальний рік, якими підтверджується відсутність зазначених позивачем у відомостях 6 курсових проектів (а.с.33-36, т2). Іншого, матеріали справи не містять.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 4.4.-4-6., 4.9 Положення про порядок виконання та рецензування контрольних і курсових робіт (проектів) студентів заочної форми навчання у Миколаївському національному аграрному університеті (2013 рік), - студенти заочної форми навчання повинні виконувати контрольні завдання та курсові роботи (проекти), але не пізніше, ніж за 15 днів до початку сесійного періоду. Тематика та обсяг варіантів контрольних завдань і курсових робіт (проектів) обговорюється на засіданнях відповідних кафедр і затверджується профільними науково-методичними комісіями. Завдання для виконання контрольних, чи курсових робіт (проектів) студенти отримують на кафедрах у викладачів, у період проведення настановних лекцій і виконують їх самостійно у міжсесійний період. Методист деканату реєструє їх у «Журналі обліку індивідуальних завдань студентів заочної форми навчання» Форма № Н-7.05, який ведеться з кожної дисципліни. Методист реєструє роботи у порядку їх надходження і на кожній вказує дату отримання, після чого передає контрольні, курсові роботи (проекти) на кафедри матеріально-відповідальній особі під розписку у журналі реєстрації. Матеріально-відповідальна особа кафедри передає контрольні, курсові роботи (проекти) викладачу, який викладає навчальну дисципліну, з якої виконана ця робота. Після перевірки контрольної роботи викладач пише рецензію на бланку (Додаток 1), бланк рецензії як документ строгої звітності вкладається і зберігається в контрольній роботі. Своєчасне виконання контрольних і курсових робіт (проектів), передбачених навчальним планом є підставою для допуску студента до навчально-екзаменаційної сесії (а.с.39-42, т2).

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_2 закрив заліково-екзаменаційні відомості та виставив оцінки за курсові роботи (які є свідченням державного оцінювання студентів), наявність яких не встановлена, допустив порушення організації освітнього процесу, вимоги до науково - педагогічних працівників, що

-7-

визначені ст. 58 Закону України «Про вищу освіту», Положення про порядок виконання та рецензування контрольних і курсових робіт (проектів) студентів заочної форми навчання у Миколаївському національному аграрному університеті, п. 5.18 Колективного договору щодо сумлінного виконання своїх обовязків згідно з посадовими інструкціями та не допущення порушень трудової дисципліни.

Відповідно до п. 5.14 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Миколаївського державного аграрного університету на 2012-2015 роки, адміністрація має право достроково розривати трудові відносини з науково-педагогічними працівниками при невиконанні ними умов контракту та при умові прийняття відповідного рішення вченою радою Університету. Із наявного у матеріалах справи витягу з протоколу засідання вченої ради університету № 7 від 31 березня 2015 року, на якій був присутній і надавав пояснення позивач, вбачається, що ОСОБА_2 не зміг ґрунтовно пояснити ситуацію з курсовими роботами (проектами). Своїм рішенням вчена рада рекомендувала ректору університету розірвати трудові відносини з позивачем на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Пунктом 6.2.4. укладеного між сторонами контракту визначено, що з ініціативи університету дострокове розірвання контракту може бути тільки за умов, передбачених чинним законодавством (статті 40,41) Кодексу законів про працю України, а також в разі невиконання працівником умов, викладених у п.п. 3.1-3.4. цього Контракту.

Враховуючи попередні дисциплінарні проступки позивача та застосовані заходи дисциплінарного впливу, керівник університету звернувся з поданням до профспілки з питань надання згоди на звільнення позивача за систематичне невиконання позивачем без поважних причин трудових обовязків.

16 квітня 2015 року рішенням профспілкового комітету викладачів та співробітників Миколаївського національного аграрного університету надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.230, т.1).

На підставі викладеного, наказом № 159-ОС від 17 квітня 2015 року позивач був звільнений з посади за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього трудових обовязків, за п. 3 ст. 40 КЗпП України, з 17 квітня 2015 року.

Суд першої інстанції, установивши на підставі доказів, яким надано належну оцінку, те, що звільнення ОСОБА_2 відбулося за порушення зазначених вимог трудового законодавства, після застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани дійшов до обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог закону.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог щодо порушення трудових прав, пов'язаних з притягненням до дисциплінарної відповідальності та звільненням, то суд правильно визнав їх також необґрунтованими. Тому вірно відмовив у задоволенні цих вимог.

Саме по собі посилання представника позивача на те, що оцінки студентам у заліково-екзаменаційних відомостях, які закриті 17 та 23 березня 2015 року, були виставлені позивачем під час осінньої сесії у 2014 році, є необґрунтованим, оскільки з пояснень сторін слідує, що такі відомості весь час до їх закриття знаходились у позивача, а належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність курсових робіт, яких перевіркою не виявлено, позивачем не надано. За такого, вчинення проступку ОСОБА_2, за який його звільнено, слід вважати час закриття заліково-екзаменаційних відомостей.

-8-

Тому доводи представника позивача про те, що вчинення проступку, за який його звільнено, мав місце раніше ніж накладене на нього стягнення у вигляді догани, не заслуговують на увагу. Те, що студенти, які не здали курсові роботи були допущені до здачі іспитів висновків суду не спростовують, оскільки, на думку колегії суддів, позивач, як викладач, мав вирішити це питання під час складання ними іспитів.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_12