Справа № 444/1608/16-ц
Провадження № 2/444/828/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов договору позики ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_4 кошти в розмірі 64880 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 614 668,56 гривень. Повідомив що дійсно, між ним та Відповідачем існують відносини в межах договору позики відповідно до якого ОСОБА_1 позичив в період 2012-2015 роках в ОСОБА_4 кошти на загальну суму 34400 доларів США. Даний договір був оформлений в письмовій формі в кінці 2015 року і в договорі був дійсно прописаний графік погашення заборгованості. Вказаний договір був підписаний в одному екземплярі який зберігався в відповідача. Вказав, що в звязку з важким фінансовим становищем та наявності інших боргових зобовязань перед кредиторами він не міг в строк вказаний в договорі здійснити погашення заборгованості. Шістнадцятого червня 2016 року його покликав на розмову ОСОБА_4, де його зустріли ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_5, та почали на підвищених тонах вимагати негайного повернення коштів, на що він їм пояснював, що на даний момент в нього дуже скрутне фінансове становище та великі сімейні проблеми. Зазначив, що ОСОБА_5 йому повідомив, що можуть зробити відстрочку повернення коштів на один рік, за умови, що позивач підпише їм договір позики, де буде зазначена сума заборгованості в два рази більша існуючої, тобто заборгованість мала б становити 64 880 доларів США. Вказав, що він погодився, в звязку з чим ОСОБА_5 дав вказівку своїм працівникам в офісі підготувати терміново новий договір позики грошових коштів, він не читаючи підготовлений договір підписав його. Зазначив, що через два тижні він отримав повідомлення з Жовківського районного суду, з якого дізнався, що ОСОБА_4 звернувся до суду про стягнення заборгованості, вказавши в позовній заяві суму в розмірі 64 880 доларів США, хоч він ніколи таких грошей у відповідача не позичав. Вказав, що його мати, ОСОБА_6, з кінця 2015 року і по сьогоднішній день перебуває в дуже важкому стані, всі кошти, що він заробляв, скеровує на лікування матері з метою продовжити їй життя хоч на невеликий період. Зазначив, що під впливом всіх вище перелічених обставин ОСОБА_4 обманним шляхом отримав від нього договір позики грошових коштів, де сума вдвічі перевищує реальну заборгованість та намагається її стягнути в судовому порядку. Просив визнати недійсним договір позики.

Представник відповідача подав письмове заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Своє заперечення мотивував тим, що позивач не надав жодного документу на підтвердження того, що реальна сума заборгованості є в два рази меншою, та не заперечив факту фінансово-кредитних стосунків з відповідачем та позики в нього коштів. Вказав, що позивач погодився із усіма істотними умовами договору та взяв на себе зобовязання. Зазначив, що на позичальника не покладено договором жодних інших зобовязань, окрім повернення грошових коштів.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити. Пояснив, що позичав гроші у відповідача протягом чотирьох років, але договорів не укладав. Підтвердив, що в червні 2016 року було укладено письмовий договір в офісі брата відповідача. Визнав отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 32400 доларів США. Вказав, що надіявся на розстрочку у поверненні боргу на строк один рік, вказану у договорі завищену у два рази суму сприйняв за бажання відповідача перестрахуватися. Визнав, що договір позики підписано ним особисто. Пояснив, що зараз немає можливості повернути кошти, які позичав під бізнес та на лікування матері, оскільки мати хвора на саркому легенів, перенесла дві операції. Зараз він шукає можливості продовжити життя матері, всі кошти йдуть на лікування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити. Вказав, що суми у графіку погашення заборгованості, які написано прописом, та які написано цифрами, не співпадають, що на його думку є підтвердженням терміновості зміни розміру суми у два рази.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Визнав, що матір позивача тяжко хворіє.

У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії договору позики грошових коштів від 16.06.2016 року, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що позивач позичив у відповідача грошові кошти у сумі 1614668,56 грн., що станом на день підписання договору відповідно до курсу НБУ становить 64880,00 доларів США. Позивач згідно договору зобовязався згідно графіку з п.3 договору повернути відповідачу суму грошових коштів у Національній валюті України у відповідності до офіційного курсу НБУ на день повернення грошових коштів, що повинно становити 64800,00 доларів США.

З виписки-епікризу із медичної карти № 2721/П та витягу-епікризу із медичної карти № 2009/П стаціонарного хворого вбачається діагноз хворої ОСОБА_6.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 16.06.2016 року між сторонами письмово було укладено договір позики, згідно якого позивач позичив у відповідача грошові кошти у сумі 64880 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 614 668,56 гривень, що підтверджується копією даного договору, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні. Окрім цього, факт укладання даного договору позики та підписування такого особисто позивачем було визнано позивачем в судовому засіданні. Також позивач визнав отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 32400 доларів США. Відповідно до п. 2 договору позики від 16.06.2016 року грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем (відповідачем) та одержані позичальником (позивачем) до підписання даного договору, та підписавши цей договір позичальник (позивач) підтверджує отримання грошових коштів відповідно до пункту 1 цього договору в повному обсязі (1614668,56 грн., що станом на день підписання договору відповідно до курсу НБУ становить 64880,00 доларів США).

За таких обставин судом встановлено, що договір позики було укладено відповідно до ст. 1046 ЦК України в добровільній формі, позивача було повно, доступно та достовірно проінформовано щодо всіх умов договору, що підтверджується його підписом. Договір оформлено в належній формі з погодженням усіх його істотних умов.

Позивач вказав, що його мати перебуває в дуже важкому стані, всі кошти, що він заробляв скеровує на лікування матері з метою продовжити їй життя хоч на невеликий період. Зазначив, що під впливом всіх вище перелічених обставин ОСОБА_4 обманним шляхом отримав від нього договір позики грошових коштів, де сума вдвічі перевищує реальну заборгованість та намагається її стягнути в судовому порядку.

Та обставина, що матір позивача тяжко хворіє, визнана представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що позичав гроші у відповідача протягом чотирьох років, але договорів не укладав, визнав отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 32400 доларів США. Пояснив, що свідомо підписав оспорюваний договір позики, що надіявся на розстрочку у поверненні боргу на строк один рік, а вказану у договорі завищену у два рази суму сприйняв за бажання відповідача перестрахуватися. Окрім цього, пояснив, що гроші позичав не тільки на лікування матері, а для бізнесу. Також суду не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позичені у відповідача грошові кошти були використані для усунення або зменшення тяжких обставин.

Обґрунтування позивачем позовних вимог про визнання недійсним договору позики з посиланням на ст. 233 ЦК України (вчинення правочину під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах) є безпідставним, оскільки позивачем не доведено наявності тяжких обставин, які змусили його укласти оспорюваний договір позики, і що позивачем не було б вчинено такого договору або було б вчинено на інших умовах.

Окрім цього, достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач використав тяжкі обставини для укладання оспорюваного договору, суду не надано.

Твердження представника позивача про те, що суми у графіку погашення заборгованості, які написано прописом, та які написано цифрами, не співпадають, що на його думку є підтвердженням терміновості зміни розміру суми у два рази, є припущенням, яким не може обгрунтуватись судове рішення.

Таким чином судом встановлено, що матір позивача тяжко хворіє, однак суду не надано та судом не здобуто достатніх належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний договір позики вчинено саме під впливом цієї обставини та на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Інших фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи немає.

Керуючись статтями 11, 233, 509, 627, 629, 638, 1046 ЦК України, ст.ст.3,5,6,10, 57,58, 60, 88,208-209, 212-215,218,294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Оприск З. Л.