Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до начальника Христинівського РВУ МВС України, прокуратури Черкаської області про визнання дій незаконними, зобовʼязання вчинити дії та відшкодування майнової та моральної шкоди,

за касаційними скаргами ОСОБА_3 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до начальника Христинівського РВ УМВС України Черкаської області, прокуратури Черкаської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що на виконання рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20 січня 2003 року йому виділено майно СВК «Росішки» нижчої вартості та яке в подальшому розграбоване. Працівниками Христинівського РВ УМВС неодноразово проводились перевірки за вказаним фактом та приймались постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.

Просив суд зобов'язати Христинівський РВ УМВС України в Черкаській області та прокуратуру Христинівського району Черкаської області в особі їх керівників забезпечити захист його порушеного права власності на майно, стягуване за рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 23 січня 2003 року, з визнанням його права на відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху для усунення недоліків, вказаних в ухвалі, а саме: сплати судового збору в розмірі 243 грн 60 коп., або надання доказів щодо звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року залишено без змін.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_3 просить постановлені у справі ухвали скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що позовна заява ОСОБА_3 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки питання щодо незаконності дій прокурора під час розгляду заяви про кримінальне правопорушення має бути розглянуто в порядку кримінально-процесуального судочинства.

Крім того, суд апеляційної інстанції, залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року, виходив з того, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 297 ЦПК України, оскільки скаржником не сплачено судовий збір при подачі скарги та не додано доказів щодо звільнення від сплати судового збору.

Проте погодитись із висновком суду про закриття провадження в частині відшкодування моральної шкоди не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом установлено, що 22 квітня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Христинівського РВУ МВС України в Черкаській області із заявою про крадіжку двигуна та інших деталей із автомобіля НОМЕР_1 та сівалки, які були виділені заявникам в рахунок майнового паю.

З вказаною заявою Христинівським РВ У МВС проводилась перевірка в порядку ст. 97 КПК України 1960 року, за результатами якої неодноразово приймались рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, що в подальшому скасовувались прокурором району.

30 січня 2012 року Христинівським РВ У МВС винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи. Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 03 травня 2012 року вказана постанова скасована з направленням матеріалів на додаткову перевірку.

На даний час досудове розслідування триває, остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України.

Скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві (Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що працівниками Христинівського РВ У МВС неодноразово проводились перевірки за вказаним фактом та приймались постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Крім того, рішення на захист права власності ОСОБА_3 до даного часу не прийнято, а тому позивач просить суд зобов'язати Христинівський РВ УМВС та прокуратуру Христинівського району в особі їх керівників забезпечити ефективний захист порушеного права власності на майно, стягуване за рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 січня 2003 року, з визнанням його права на відшкодування завданої шкоди.

Вирішуючи даний спір та закриваючи провадження у справі в частині вимог ОСОБА_3 до начальника Христинівського РВ У МВС України, прокуратури Черкаської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій вищевказаного не врахували та дійшли помилкового висновку, що позовні вимоги виникли в рамках дослідної перевірки та кримінального провадження відповідно та підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частинами 2, 3 ст. 13 Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, належним чином не перевірив правових підстав заявленого позивачем позову та не встановив, чи були порушені права позивача, чи підлягають вони судовому захисту обраним останнім способом та яка норма матеріального права підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Суд першої інстанції у порушення наведених норм процесуального права не уточнив у позивача позовних вимог, не визначився з їх змістом та правовою підставою, не перевірив відповідність обраного позивачем способу захисту прав характеру правовідносин, які виникли між сторонами.

У період розгляду даної справи судами попередніх інстанцій не дотримано вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що у свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

З урахуванням наведеного ухвала апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року та ухвала Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року в частині закриття провадження у справі про стягнення майнової та моральної шкоди підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині оскаржуваних судових рішень суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст.. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 виникли в рамках дослідної перевірки та кримінального провадження відповідно до норм КПК України, а тому не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Рішення, дії, бездіяльність слідчого, органу досудового розслідування або прокурора на різних стадіях розслідування злочинів можуть бути оскаржені в суді в порядку статті 303 КПК України.

Що стосується доводів касаційної скарги на оскарження ухвали суду апеляційної інстанції від 24 грудня 2015 року, то суд апеляційної інстанції залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року, дійшов правильного висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 297 ЦПК України, оскільки скаржником не сплачено судовий збір при подачі скарги та не додано доказів щодо звільнення від сплати судового збору.

Оскільки у січні 2016 року на підтвердження звільнення від сплати судового збору ОСОБА_3 надав заяву про виправлення недоліків в апеляційній скарзі, в якій посилається на п. 13 ч. 2 ст. ст. 3, 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими до кожного учасника процесу і безпідставних переваг бути не може.

Отже, апеляційний суд вірно застосував положення ст. ст. 121, 297 ЦПК України, оскільки заявником при подачі не надано доказів звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення щодо закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у справі в частині відшкодування майнової та моральної шкоди не відповідають вимогам закону, а тому підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції,на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

В інший частині судові рішення постановлені відповідно до вимог чинного законодавства України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року та ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року скасувати в частині відшкодування майнової та моральної шкоди, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

Ю.Г.Іваненко

О.М.Ситнік