У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини домоволодіння,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що незважаючи на формальне розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2, вони і надалі продовжували перебувати у фактичних шлюбних відносинах до 05 жовтня 2013 року, а також тим, що 03 жовтня 2011 року він виїхав за кордон і надсилав ОСОБА_2 грошові кошти для ведення спільного господарства, утримання дітей, та для погашення боргових зобов'язань. В період з 25 жовтня 2011 року по 05 вересня 2013 року він надіслав на ім'я ОСОБА_2 близько 9 340 євро та 9 100 доларів США. 05 жовтня 2013 року ОСОБА_2 повідомила, що надалі не бажає підтримувати будь-які відносини, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин між ними. 24 грудня 2003 року за спільні кошти ними було придбано незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, процент готовності якого становив 61 % та який був зареєстрований за ОСОБА_4 Вказаний житловий будинок був спільно завершений будівництвом. Реєстрацію права власності на житловий будинок відповідач здійснила за собою 31 жовтня 2012 року, коли позивач перебував за кордоном. Позивач згодом дізнався, що 13 листопада 2013 року відповідач відчужила дане домоволодіння АДРЕСА_1 за 568 500 грн, що еквівалентно 71 151 доларів США, без його відома та згоди. Позивач просив встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу його і відповідачки, та стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року в частині відмови встановлення проживання однією сім'єю без шлюбу залишено без змін.

В решті рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 173 392 грн 50 коп.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем не доведено факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, зокрема в період із 27 серпня 2010 року по 05 жовтня 2013 року, оскільки в період часу з жовтня 2011 року по вересень 2013 року ОСОБА_3 перебував за кордоном, що підтверджує про відсутність факту спільного проживання сторін у вказаний період часу, який є однією із обов'язкових умов, відповідно до положень ст. 74 СК України, визнання майна спільною сумісною власністю.

Апеляційний суд частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини незавершеного житлового будинку, дійшов обґрунтованого висновку, що незавершений житловий будинок було придбано в період шлюбу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, а тому в силу ст. 60 СК України він належить сторонам на праві спільної сумісної власності, отже грошову компенсацію слід визначати виходячи з наявного доказу спільної власності подружжя в спірному будинку, яка становить 61 %. Після припинення шлюбних відносин у 2010 році будинок був зданий в експлуатацію самою відповідачкою ОСОБА_2, а тому інших доказів участі позивача в добудові житлового будинку не здобуто.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини домоволодіння.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов