У х в а л а

12 вересня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня

2013 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 березня

2014 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року та ухвали цього ж суду від 30 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішень, визнання свідоцтв, державних актів, договорів дарування недійсними та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням

від 25 червня 2013 року позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав незаконним та скасував рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 2000 року № 16/1 у частині передачі у власність ОСОБА_3 житлового будинку. Визнав незаконним та скасував рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 липня 2003 року у частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки. Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку. Визнав недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на ім'я ОСОБА_3 Визнав недійсним договір дарування житлового будинку укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнав недійсним договір дарування земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я ОСОБА_1 Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки житлового будинку та на іншу 1/2 частки спірного житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4

Апеляційний суд Київської області рішенням від 19 березня 2014 року рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 2000 року № 16/1 у частині передачі у власність ОСОБА_3

1/6 частки житлового будинку. Визнав незаконним та скасував рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 липня 2003 року у частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею. Визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно у 1/6 частки на житловий будинок ім'я ОСОБА_3 Визнав недійсним договір дарування 1/6 частки житлового будинку укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнав недійсним договір дарування земельної ділянки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнав частково недійсний державний акт на право власності на земельну ділянку у частині належної ОСОБА_3 частки виданий на ім'я ОСОБА_3 Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частки житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті

ОСОБА_4

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року рішення суду апеляційної інстанції частині визнання незаконним та скасування рішення виконкому Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 2000 року № 16/1 у частині передачі у власність ОСОБА_3 1/6 частки житлового будинку, визнання незаконним та скасування рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 липня 2003 року у частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею, визнання частково недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у частині належної ОСОБА_3 частки, виданого на ім'я ОСОБА_3, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно у 1/6 частки на житловий будинок, виданого на ім'я ОСОБА_3, визнання недійсним договору дарування 1/6 частки житлового будинку укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнання частково недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у частині належної ОСОБА_3 частки, виданого на ім'я ОСОБА_1 скасовано і залишено у цій частині у силі рішення суду першої інстанції. Рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частку житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, змінено, ухваливши рішення такого змісту: визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/9 частки житлового будинку. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовив.

15 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2013 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня

2014 року та ухвали цього ж суду від 30 березня 2016 року з передбаченого пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Указана заява в частині перегляду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2013 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень з підстави передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня прийняття постанови Верховного Суду України, на яку здійснюється посилання, на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 цього Кодексу, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Відповідно до положень частини четвертої статті 356 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Відповідно до статті 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 в частині перегляду ухвали суду касаційної інстанції від 20 серпня 2014 року подана 15 липня 2016 року, тобто після спливу річного строку з дня ухвалення вказаного судового рішення, зазначений строк поновленню не підлягає, подану заяву в цій частині слід залишити без розгляду.

Разом з тим, подана ОСОБА_1 заява в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року про відмову в перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами підлягає поверненню заявнику з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року не відноситься до судового рішення, перегляд якого передбачений статтею 355 ЦПК України, тому що не є такими, що не перешкоджають провадженню у справі, заява ОСОБА_1 про перегляд зазначеної ухвали з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права підлягає поверненню заявнику.

З огляду на зазначене, правові підстави для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року про відмову в перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами відсутні.

Керуючись статтями 72, 353, частиною третьою статті 354, частинами першою, третьою та четвертою статті 356 ЦПК України, суддя Верховного Суду України

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 в частині перегляду Верховним Судом України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2013 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року залишити без розгляду.

Заяву ОСОБА_1 в частині перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року повернути ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України Л.І. Охрімчук