Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/4459/15 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/778/1580/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Дашковської А.В.,

секретаря Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ВСТАНОВИЛА :

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 06-0366/02-01 від 07.05.2007 року у розмірі 295 382 гривень 31 коп. та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 07.05.2007 року між Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 06-0366/02-01 на підставі якого Банк надав ОСОБА_5 кредит у сумі 110 000грн. зі сплатою 18 відсотків річних з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніш 10 квітня 2027 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов"язання за кредитним договором, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком ( закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 06-0364/03-01 від 07.05.2007 року, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 виданого Заводською районною адміністрацією 17.11.2006 року.

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. ОСОБА_5 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 31.08.2015 p., має прострочену заборгованість: за кредитом - 100 847,34 грн., по відсотках - 123 260,29 грн., по комісії- 4 134,73 грн., по пені - 67 139,95 грн.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ « Кредитні ініціативи» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою суб'єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій, для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_5 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 07.05.2007 року в розмірі 295 382.31 грн. та судового збору у сумі 3423.64 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ТОВ «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що свідчить про отримання ним судової повітки про виклик до суду ( а.с. 251) до апеляційного суду не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що Заводським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення від 01.10.2009 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в межах вартості належної їм на праві власності частини квартири АДРЕСА_1 на користь Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк ( закрите акціонерне товариство) заборгованість за кредитним договором № 06-0366/02-01 від 07.05.2007 року у розмірі 117252.93 грн., в тому й числі шляхом звернення стягнення на частину вищезазначеної квартири шляхом продажу на прилюдних торгах. Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 23.03.2010 року було відкрито виконавче провадження з цього приводу, тому позивач вправі згідно ст. 378 ЦПК України подати відповідну заяву про заміну сторони (стягувача) у вказаному виконавчому провадженні. Також суд прийшов до висновку, що Позивачем пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач у заяві від 28 січня 2016 року, при цьому суд керувався ст. ст. 257, 264, 266, ч. 3 ст. 267 ЦК України. На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що право позивача на стягнення заборгованості за вищевказаними договорами виникло з 01.10.2009 року з моменту ухвалення Заводським районним судом м. Запоріжжя вищезазначеного заочного рішення від 07.05.2007 року , оскільки саме судовим рішенням встановлено порушення відповідачами своїх зобов"язань, проте з даним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи звернулося лише у вересні 2015 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У статті 526 ЦК України наведено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

У разі наявності нотаріально завіреного договору забезпечення кредиту, на виконання припису ч. 1 ст. 513 ЦК України додатково укладається договір відступлення права вимоги заставодержателя або іпотекодержателя за відповідним договором забезпечення.

Судом встановлено, що 07.05.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком ( закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 06-0366/02-01, за умовами якого позивач надав ОСОБА_5 кредит у сумі 110000 грн. з процентною ставкою 18 % річних з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніш 10 квітня 2027 року ( а.с. 33-41).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07.05.2007 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промисловий банк та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № 06-0364/03-01, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1, що належить Іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 виданого Заводською районною адміністрацією 17.11.2006 року ( а.с. 54-59).

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку. обсязі та на умовах, визначених договором ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передає ( відступає) ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань внаслідок чого ТОВ « Кредитні ініціативи» замінює ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях ( а.с. 16-32).

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промисло-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги іпотекодержателя зареєстрованого у реєстрі за № 1423. ( а..с. 28-32).

Тобто, позивач набув право вимоги за кредитним договором від 07.05.2007 року № 06-0366/02-01, та договором іпотеки від 07.05.2007 року № 06-0364/03-01, тому доводи відповідачів про те, що ТОВ « Кредитні ініціативи» не набуло усіх прав кредитора за вищезазначеним кредитним договором та іпотечним договором не заслуговують на увагу.

У статті 526 ЦК України наведено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Отже, із настанням обставин, наведених у ст. 17 Закону України "Про іпотеку", припиняється суб'єктивне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-153цс14, сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Аналогічне положення відображено й у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-213цс15, згідно з якою, ураховуючи, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), то у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

Встановлено, що Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в межах вартості належної їм на праві власності частини квартири АДРЕСА_1 на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку заборгованість у розмірі 117252 грн. 93 коп. за кредитним договором № 06-0366/02-01 від 07.05.2007 року, в тому числі, шляхом звернення стягнення на частину вищезазначеної квартири. Рішення набрало законної сили 09.02.2010 року ( а.с. 94-95).

Постановою державного виконавця Запорізького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.03.2010 року було відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку ( закрите акціонерне товариство) суму заборгованості в розмірі 117252.53 грн. ( а.с. 96).

Натомість, до теперішнього часу вищезазначене рішення боржником не виконано та заборгованість за кредитним договором ОСОБА_5 не погашена, що не заперечувалося представником відповідачів у суді апеляційної інстанції.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 7.1 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що цей договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, а також не взяв до уваги, що ухвалення судового рішення від 01 жовтня 2009 року не змінює строк дії кредитного договору, встановлений у п. 7.4 до 10 квітня 2027 року , оскільки п. 7.4 договору сторони погодили, що зміни і доповнення в договорі вносяться шляхом укладення сторонами додаткових угод, що є невід'ємною частиною даного договору. Натомість, додаткових угод про скорочення строку дії кредитного договору між сторонами укладено не було, рішення суду від 01 жовтня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості не виконано, зобов"язання не припинилося, тому суд дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв"язку із спливом строку позовної давності.

Як убачається з мотивувальної частини судового рішення від 01.10.2009 року, заборгованість за кредитним договором від від 07.05.2007 року станом на 12.06.2009 року становить 110 154.62 грн. із яких: 100 847.34 грн. - заборгованість за кредитом; 9307.28 грн. - заборгованість по відсотках; 553.66 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом; 16500 грн. - штраф за невиконання прийнятих на себ зобов"язань.

Встановлено, що відповідно до поданого розрахунку позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість станом на 31.08.2015 року, яка складається: заборгованість за кредитом - 100 847,34 грн., по відсотках - 123 260,29 грн., по комісії- 4 134,73 грн., по пені - 94 149.44 грн. в межах за останні 12 місяців перед зверненням до суду пеня становить 67 139,95 грн. ( а.с. 60).

Оскільки вищезазначеним судовим рішенням, вже стягнуто заборгованість саме по тілу кредиту в розмірі 100847.34 грн. 9307.28 грн. - заборгованість по відсотках, яка виникла станом на 12.06.2009 року, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, а тому сплаті підлягає заборгованість по відсотках за період з 17.12.2012 року по 31.08.2015 року , яка становить 108 743.18 грн., заборгованість по комісії в розмірі 3630.49 грн., пеня за останні 12 місяцями перед зверненням позивача до суду в розмірі 63604.48 грн. відповідно до норми ст. 266. ч. 2 ст. 258 ЦК України, а всього сума заборгованості, яка підлягає сплаті іпотекодржателю з вартості предмета іпотеки становить 175 878.15 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2014 року у справі № 6-61цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом належним чином не встановлені, судом порушено норми матеріального та процесуального права, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого 17 листопада 2006 року Заводською районною адміністрацією.

За рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 17 грудня 2012 року по 31.08.2015 року в розмірі 175 878. 15 грн. а саме: заборгованість за відсотками за користування кредитом - 108 743. 18 грн. ; комісії - 3630.49 грн. пені - 63504.48 грн. , а також витрати по сплаті судового збору в розмір 5654.65 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України « Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеною суб"єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оціни майна під час проведення виконавчих дій.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: