У Х В А Л А

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007, з урахуванням уточнень просило у рахунок погашення заборгованості за вказаним договором в розмірі 112 673,42 доларів США, що еквівалентно 1 092 869 грн 42 коп., та 3 988 973 грн 40 коп. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м, яка належить в рівних частках на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів та виселити відповідачів з указаного жилого приміщення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 в розмірі 5 081 842 грн 82 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25 січня 2007 року № РML-008/029/2007 - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визнавши початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громад України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позичальник ОСОБА_3 одержала кредит в іноземній валюті, на забезпечення його виконання відповідачі передали в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, вказане нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника та її сім'ї, доказів наявності в них іншого житла не надано, то звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що мораторій на стягнення майна, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громад України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконує умов кредитного договору, то відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-008/029/2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику на споживчі цілі кредит у розмірі 95 тис. доларів США зі сплатою 13,99 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 25 січня 2017 року.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного договору між ЗАТ «ОТП Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PML-008/029/2007, відповідно до умов якого відповідачі надали в іпотеку банку належну їм на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договори купівлі-продажу кредитного портфеля та про відступлення права вимоги, відповідно до яких ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007 та договором іпотеки від 25 січня 2007 року № PML-008/029/2007.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 03 березня 2014 року виникла загальна заборгованість у сумі 112 673,42 доларів США, що еквівалентно 1 092 869 грн 42 коп., та 3 988 973 грн 40 коп. пені, яку позивач просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку».

У той же час із матеріалів справи вбачається, що в 2010 році ПАТ «ОТП Банк» вже зверталось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007, за наслідками розгляду якого рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-3676-1/09, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 лютого 2011 року, позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» 104 001 доларів США, що еквівалентно 832 216 грн, заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007, яка складається із 85 965,30 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 18 035,70 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом та 38 662 грн пені (а. с. 83, т. 1).

Крім того, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2012 року у справі № 2608/5817/12 у задоволенні заяви представника ПАТ «ОТП Банк» - Полгородник Т. М. - про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання в порядку виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року відмовлено (а. с. 87).

Між тим, вирішуючи спір по суті та визначаючи розмір кредитної заборгованості, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не перевірив, чи не може за наведених обставин відсутність у кредитора права вимоги примусового виконання судового рішення, яким стягнуто тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та пеня, свідчити про припинення зобов'язання між сторонами (ст. 598 ЦК України) на підставах, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

З приводу наведеного апеляційний суд ніяких висновків не зробив, хоча вони впливають на вирішення спору по суті.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 14 грудня 2009 року № 12097 на користь ПАТ «ОТП Банк» було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 91, т. 1).

На підставі вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження, яке за заявою представника ПАТ «ОТП Банк» на ім'я начальника ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про закінчення виконавчого провадження, про повернення стягувачу виконавчого напису нотаріуса від 14 грудня 2009 року та про скасування всіх виконавчих дій на підставі постанови державного виконавця Святошинського РУЮ в м. Києві від 14 червня 2010 року було закінчено (а. с. 97, 98, т. 1).

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як правонаступника ПАТ «ОТП Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, фактичний розмір заборгованості з урахуванням наведених обставин та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не перевірив, з цього приводу будь-яких висновків не навів.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович