Справа № 367/8906/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Кухленко Д. С.

при секретарі Токач М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору недійсним ,-

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що гр. ОСОБА_1 у грудні 2011 року передав тодішньому в.о. генерального директора ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 100 000 грн. відповідно до Договору безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 року (далі за текстом Договір).

Призначенням позики, як слідує зі змісту договору є використання її Позичальником для власних потреб. Пунктом 4.3 Договору передбачалося, що термін повернення позики не пізніше 01 грудня 2012 року. 30 листопада 2012 року до вищевказаного Договору було підписано додаткову угоду під номером 1, згідно з якою збільшено штрафні санкції за неповернення позики, та встановлено новий термін дії Договору - до 29 грудня 2013 року.

Постановою КМУ України від 15 червня 2011 р. N 809 було затверджено «Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі і господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями». Державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є і поручителями за такими зобов'язаннями за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, здійснюють залучення внутрішніх 5 короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції і управління державною власністю.

Згідно ч. З ст. 92 Цивільного кодексу України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в і інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичноїособи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла мати такі обмеження.

На момент підписання Договору ОСОБА_1 перебував на посаді начальника юридичного відділу ДП «Укртранснафтопродукт» і відповідно не міг не знати про вищенаведені вимоги законодавства щодо укладення Договору позики з ДП «Укртранснафтопродукт».

Сукупність приписів ЦК України стосовно порядку укладання товариством договору вказують на те, що можливість існування правомірного юридичного факту укладання Договору безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 року на суму 100 000 грн. пов'язана з наявністю попереднього рішення (погодження) Уповноваженого органу управління на предмет можливості його укладання. Наявність такого попереднього рішення (погодження) є невід'ємною частиною волевиявлення учасника правочину - ДП «Укртранснафтопродукт» - на його вчинення, належність якого (волевиявлення) є необхідною умовою чинності правочину (ч. З ст. 203 ЦК України). Відсутність такого попереднього рішення унеможливлює й правомірність.Міненерговугілля України не приймало ні попереднього рішення (погодження) щодо укладання Договору, ні в подальшому не погоджували вже укладений між Відповідачем та ДП «Укртранснафтопродукт» договір.

Отже, виходячи із вище викладеного, Позивач стверджує, що при укладені Договору було порушено норми ЦК України, що є підставою для визнання договору недійсним.

Суд, вислухавши пояснення представника Позивача та пояснення Відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що 01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Укртранснафтопродукт» було укладено Договір безвідсоткової поворотної позики від 01 грудня 2011 року.

Предметом вказаного Договору визначено надання Позикодавцем (відповідачем) Позичальнику (позивачу) фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі 100 000 грн., а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю до 01.12.2012р. (п.п.1.1., 2.2, 4.1. Договору).

Цільове призначення позики - для власних потреб Позичальника (п.1.2. Договору).

Позика надається шляхом внесення суми позики частинами в касу Позичальника (п.3.2. Договору).

Положеннями Договору визначений порядок повернення позики - в готівковій формі шляхом видачі відповідних грошових коштів з каси Позичальника Позикодавця згідно встановленого графіку - до 01.06.2012 р. - в сумі 50 000 грн., до 01.12.2012. в сумі 50 000 грн., але не пізніше 01.12.2012р. (п. 4.3).

Відповідно до пп. 8.2.6. Договору, Позичальник підписанням цього Договору, підтверджує, що повністю розуміє та вважає справедливим щодо себе всі умови Договору, свої права та обов'язки за Договором та погоджується з ними.

В подальшому 30 листопада 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р. відповідно до умов якої продовжився строк дії Договору, а саме до 29 грудня 2013 року.

Викладено в новій редакції п.п. 7.1., 7.2. Договору, зокрема, відповідно до внесених змін. При простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від неповерненої суми позики, також, додатково до штрафу, Позичальник сплачує відсотки в розмірі 20 % річних в разі прострочення виконання зобов'язань, взятих на себе відповідачем за вказаним Договором та виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому Позичальник зобов'язаний повернути суму позики, збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Суд відхиляє посилання Позивача на те, що спірний договір підписаний уповноваженою особою з перевищенням повноважень, а саме відсутністю попереднього рішення уповноваженого органу управління на предмет можливості укладання даного договору, як такі, що не впливають на дійсність спірного з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Матеріалами справи підтверджується вчинення Позивачем ряду дій, що були спрямовані на реальне настання правових наслідків, тобто на виконання Договору.

Відповідач, в свою чергу, виконуючи умови Договору вніс грошові кошти до каси ДП «Укртранснафтопродукт», що підтверджується зазначеними вище квитанціями.

Підтвердження факту укладання договору та внесення коштів Відповідачем до каси ДП «Укртранснафтопродукт» є Аудиторський звіт Міненерговугілля №38-13 від 25.10.2013р., затверджений на підставі проведеної аудиторської перевірки за період з 01.01.2012 по 01.10.2013, призначеної відповідно до Наказу Міненерговугілля України від 11.10.2013 № 725 за зверненням Служби безпеки України від 20.09.2013 року №8/2/1-7091 в якому на ст. 25 зазначено: «До каси підприємства протягом грудня 2011 року і січня 2012 року було внесено 190 000 грн. від фізичної особи ОСОБА_1 на підставі двох договорів безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 на суму 100 000,00 грн. з терміном повернення до 01.06.2012 - 50 тис. грн.; до 01.12.2012 - 50 тис. грн. і від 29.12.2011 на суму 90 000 грн. з терміном повернення до 29.06.2012 - 45 тис. грн.; до 29.12.2012 - 45 тис. гривень.

За даними касових ордерів, вказані розрахунки було проведено по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами». Документів щодо повернення позики до аудиту не надано. Внесені кошти було витрачено на виплату заробітної плати».

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.09.2015р. залишене в силі Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2015р. та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016р. по цивільній справі №761/39306/14-ц - доведено внесення грошових коштів ОСОБА_1 до каси ДП «Укртранснафтопродукт».

У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначені обставини, на думку суду, є доказами не тільки прийняття Державним підприємством «Укртранснафтопродукт» Договору безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р. та додаткової угоди від 30.11.2012р. №1 до Договору, а є його схваленням уповноваженим органом управління.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів на підтвердження позовних вимог, Позивачем суду не надано.

Відтак, позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та спростування обставин справи, встановлених судом, Позивачем не надано.

Суд також відзначає, що встановлені вище факти спростовують посилання Позивача на те, що про існування Договору безвідсоткової поворотної позики від 01 грудня 2011 року він дізнався із матеріалів цивільної справи №761/39306/14-ц (провадження №2/761/10357/2014), що знаходилась у проваджені Шевченківського районного суду міста Києва, і те що, на підприємстві був фактично повністю відсутнім будь-якій облік фінансово-господарської діяльності підприємства за попередні роки (до 05.06.2014 року) і зокрема документи бухгалтерського та кадрового обліку.

Питання відсутності документів бухгалтерського та кадрового обліку на підприємстві, розглядалося під час слухання цивільної справи №761/39306/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Укртранснафтопродукт» про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011р., де підприємство зазначало, що відсутні документи бухгалтерського та кадрового обліку знаходяться у Приватного підприємства «АУДИТОРСЬКА КОМПАНІЯ «РЕЙТИНГ-АУДИТ», що були вилучені на підставі договору №02/07-1 від 02.07.2013р. в рамках проведення аудиторської перевірки, то Листом ПП «АУДИТОРСЬКА КОМПАНІЯ «РЕЙТИНГ-АУДИТ» від 31/08-1 від 31.08.2015р. повідомило, що «Аудит фінансово-господарської діяльності ДП «Укртранснафтопродукт» проводився в приміщені офісу державного підприємства без вилучення жодної документації, а тому всі запитувані у Вашому листі документи, а саме: оригінали прибуткових касових ордерів за 2011р., касові книги, Договір безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 року, Додаткова угода №1 від 30.11.2012р. до вказаного договору, були наявні на ДП «Укртранснафтопродукт» і ПП «Аудиторська компанія «Рейтинг Аудит» не вилучалися».

Крім того, зі змістом Аудиторського звіту №38-13 від 25.10.2013р. директор ОСОБА_4 був ознайомлений, оскільки надавав письмові пояснення щодо виявлених відносно нього порушень, зокрема де на сторінці 20 чітко встановлено та прописано порушення керівника підприємства ОСОБА_4 вимог Статуту та «Порядок розпорядження державним майном, що належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України», затверджений наказом Міненерговугілля України від 29.07.2011 року №332.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність, встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, встановленим статтею 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи. Відтак, для юридичної особи (суб'єкта господарської діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-59 гс 14 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19 лютого 2014 року у справі №5013/492/12 де чітко вказано, що правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як встановлено судом вище, Державне підприємство «Укртранснафтопродукт» довідалось про факт існування Договору безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 року в момент його укладання, тобто 01.12.2011р., проте до суду з позовом про визнання його недійсним звернулось лише у грудні 2015 року, тобто із суттєвим порушенням строку позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем подано заяву від 19.04.2016 про застосування строків позовної давності.

Клопотання від Позивача про поновлення строку позовної давності не надходили. Вказане свідчить про те, що поважні причини для поновлення строку позовної давності відсутні.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

У зв'язку із пропуском Позивачем строку позовної давності та вчиненням ним дій на виконання спірного договору, які свідчать про його схвалення, підстави для задоволення позову відсутні.

З врахуванням вищезазначеного суд відмовляє Позивачу в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору недійсним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, - з дня отримання копії рішення.

Суддя: Д. С. Кухленко