У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ МартинюкВ.І., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути суму банківського вкладу, відсотки, 3 % річних за договором банківського вкладу та штраф за порушення умов договору на загальну суму 28284, 84 євро, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 27 червня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFF98, відповідно до якого вона передала банку грошові кошти для розміщення на депозитний рахунок строком до 27 червня 2014 року в розмірі 13000 євро зі сплатою 7,5% річних.

У зв'язку з закінченням строку розміщення вкладу, вона 27 червня 2014 року звернулася до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані відсотки, однак їй було відмовлено.

У лютому 2015 року вона письмово звернулася до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про розірвання договору, однак зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором банківського вкладу № SAMDNFF98 від 27 червня 2013 року 13000 євро суми вкладу; 1634 євро відсотків; 650,84 євро (гривневий еквівалент станом на 4 грудня 2015 рік - 16030, 19 грн) - 3% річних, а також 5000 грн витрат на юридичну допомогу.

В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування вартості юридичних послуг в сумі 5000 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволені цієї вимоги.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача суму вкладу, відсотків за розміщення вкладу та 3% річних, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Виплата спірної суми передбачена укладеним між сторонами договором про розміщення вкладу, проте взяті на себе зобов'язання відповідачем в добровільному порядку не виконані.

Судами встановлено, що позивач відповідно до договору вкладу «Стандарт на 12 міс.» від 27 червня 2013 року передала відповідачу 13 000 євро, що підтверджено квитанцією (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні). Строк дії договору до 27 червня 2014 року.

По закінченню дії договору, відповідач його умови не виконав: суму вкладу не повернув, нараховані на суму вкладу відсотки не сплатив, а вимогу позивача від 16 лютого 2015 року про повернення вкладу, залишив без задоволення.

Таким чином рішення суду в частині стягнення вкладу, нарахованих відсотків та 3 % за прострочення зобов'язання є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції, в частині відшкодування вартості юридичних послуг, апеляційний суд виходив із недоведеності цих вимог.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк