Справа № 523/4685/16-ц
Провадження №2/523/2607/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності документу, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулась ОСОБА_1, яка вказала що після смерті її матері ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 (співвласником іншої ? частини якої є сама позивач), але у правовстановлюючому документі помилково вказано прізвище спадкодавця як ОСОБА_3. Так як позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, а відповідач проживає у вказаній квартирі, позивач просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло, видане 19.11.1993р. на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_3 згідно з розпорядженням від 19.11.1993р. за № 13500 - ОСОБА_3, народженій ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Харків, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини а також додала, що відповідач має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спірну частину квартири за набувальною давністю, а тому є належним, що позивач фактично прийняла спадщину, оскільки здійснювала її утримання.

Адвокат відповідача ОСОБА_2 Бочева Л.А. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність належних доказів, та на те, що відповідач дійсно має намір звернутися до суду з заявою про визнання права власності за набувальною давністю. Відповідач підтримав пояснення свого адвоката.

Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний Кодекс України, проте згідно прикінцевим і перехідним його положенням і у зв'язку з тим, що правовідносини між сторонами виникли до вказаної дати, до них застосовуються правила Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, відповідно до статей 524-526 якого спадкоємство здійснюється згідно із законом, якщо воно не змінене заповітом. Час відкриття спадку - день смерті спадкодавця, по останньому відомому постійному місцю його проживання.

Відповідно до положень статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном - пункт 1. частини 1 статті 549 ЦК УРСР.

Позивач стверджує, що є донькою спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та якій за життя належала ? частина квартири АДРЕСА_1, але всупереч власного обов'язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а оскільки суд зобов'язаний безпосередньо дослідити докази по справі, крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - що роз'яснювалось судом представнику позивача - представник позивача жодного оригіналу правовстановлюючого документа, а також документів, що родинні відносини, свідоцтво про смерть з перекладом на українську мову суду не надала, будь-яких клопотань з цього приводу не заявила.

Крім того, суд зазначає, що належними відповідачами у спорах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а ОСОБА_2 не є спадкоємцем, більш того, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2016р., звертався в інтересах позивача, тому не є належним відповідачем по справі, проте представник позивача пояснити, яким саме чином порушує, не визнає або оспорює права позивача належно обґрунтувати не змогла; судом не приймаються посилання представника позивача на намір ОСОБА_2 в майбутньому звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності на спірне майно як такі, що не мають відношення до предмету спору.

Сторонами у справі є позивач та відповідач. Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін.

Згідно положень ст. 11 ЦПК України право визначення предмета та підстав позову, а також вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві належить виключно позивачеві.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що обов'язок доведення обставин, на які посилалась позивач в своєму позові стороною позивача не виконано та позов пред'явлено до неналежного відповідача, у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту належності документу, визнання права власності в порядку спадкування за законом має бути відмовлено в повному обсязі.

Керуючись статтями 1, 10, 11, 59, 60, 61, 159, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності документу, визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя