Справа № 149/2276/15-ц Провадження № 22-ц/772/654/2016Головуючий в суді першої інстанції Тарнавський М. В.
Категорія 54Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів : Ковальчука О.В., Жданкіна О.В.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Поділля" про визнання наказів про переведення та про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ "Санаторій "Поділля" про визнання наказу про переведення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовні вимог позивач зазначив, що він працював у санаторії машиністом котельні протягом 23 років на підставі трудового договору. На час перебування ним у відпустці, заступник директора ОСОБА_3 повідомив, що його переводять тимчасово на місяць на посаду тракториста у автогосподарство санаторію.

13 червня 2016 року директором з АХЧ його було ознайомлено з наказом, згідно якого він повинен йти до гаража і працювати слюсарем по ремонту автотехніки чи трактористом. Проте, він відмовився, оскільки трактористом ніколи не працював і прав у нього немає, а тому вважає таке переведення незаконним, так як відбулося без його згоди. Крім цього вважає, що наказ про його переведення не містить посилання на норми трудового законодавства, не чітко сформульовано підстави для зміни умов трудового договору. Згідно розпорядження він був усунений від виконання покладених на нього трудових обов'язків і в той же час переведений на іншу посаду без посилання на будь-яку норму закону.

15.06.2015 року - 17.06.2015 року він звернувся за захистом своїх трудових прав до профспілкової організації санаторію.

16.06.2015 року адміністрація санаторію звернулася з поданням до голови ППО Ткача О.С. про надання звільнення його за прогули, що мали місце 15-16 червня 2015 року.

17.06.2015 року на засіданні профспілкової організації санаторію надано згоду на його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, але чомусь з'явився наказ № 75 від 23.06.2015 року про винесення догани.

13.07.2015 року його повідомили про те, що він звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з цим позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ директора ТОВ "Санаторій "Поділля" №68 від 12.06.2015 року про переведення його трактористом; поновити його на попередню посаду машиніста котельні ТОВ "Санаторій "Поділля" з 13.06.2015 року; стягнути з відповідача ТОВ "Санаторій "Поділля" на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 18000 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору (а.с.2-4).

В ході розгляду справи у грудні 2015 року позивач у справі ОСОБА_2 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив суд також визнати незаконним наказ директора ТОВ «Санаторій Поділля» від 13.07.2015 року про його звільнення і стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2015 року по день ухвалення судового рішення, а також допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць (а.с.160).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання переведення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено (а.с.179-180).

Додатковим рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.02.2016 року доповнено рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.12.2016 року у даній цивільній справі. В задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "Санаторій Поділля" про визнання незаконним наказу директора ТОВ "Санаторій Поділля" від 13 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 та стягнення з ТОВ "Санаторію Поділля" на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити (а.с.204-205).

В своїх апеляційних скаргах скаржник - позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 30.12.2015 року та додаткове рішення від 12.02.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що рішення суду та додаткове рішення суду є незаконними та необґрунтованими через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач у справі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційні скарги повністю підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в них доводи. Крім цього, представник позивача надав суду свій розрахунок середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, який складає 7206,57 грн. з 13.07.2015 року і на момент розгляду справи, який просив стягнути з відповідача на користь позивача.

Представники відповідача у справі ТОВ «Санаторій Поділля» - Зільберт О.Є., ОСОБА_7 та Дроненко Ю.В. апеляційні скарги не визнали та заперечили проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просили рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення цього ж суду в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час працював на різних посадах у ТОВ «Санаторій «Поділля», а з 01.09.2013 року на посаді машиніста котельні.

Основним видом діяльності ТОВ «Санаторій «Поділля» є надання послуг населенню з оздоровлення та лікування. Здійснюючи свою діяльність відповідач забезпечує належні та безпечні умови проживання та лікування людей, які користуються послугами Товариства.

22 травня 2015 року комісією у складі головного інженера ОСОБА_9, начальника автогосподарства ОСОБА_10, заст. директора по АГЧ ОСОБА_3 був складений акт обстеження транспортного засобу (трактор МТЗ-82), згідно якого було встановлено необхідність термінового ремонту вказаного транспортного засобу з метою задіяння його для запобігання виробничих аварій, що можуть призвести до порушення нормальних умов перебування людей, що знаходяться на лікуванні у ТОВ «Санаторій «Поділля».

01 червня 2015 року начальник автогосподарства ОСОБА_10, проінформував відповідача ТОВ «Санаторій «Поділля» про те, що в зв'язку з необхідністю експлуатації спеціальної техніки (трактора), проведення його технічного обслуговування та сезонного переобладнання, необхідно залучити фахівця тобто тракториста для ремонту вказаного транспортного засобу з метою недопущення виникнення надзвичайних ситуацій, що можуть паралізувати роботу санаторію.

На виконання акту обстеження від 22 травня 2015 року та доповідної від 01 червня 2015 року, начальником відділу кадрів було визначено перелік осіб, які мають відповідний фах та освіту за спеціальністю "тракторист".

Згідно особових справ, відповідним кваліфікаційним вимогам відповідав ОСОБА_2, про що свідчить дані з його облікової картки.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ч. 2 ст. 33 КЗпП України, на підставі акту від 22.05.2015 р., доповідної записки начальника автогосподарства від 01 червня 2015 року та доповідної начальника відділу кадрів, в зв'язку з виробничою необхідністю, директор ТОВ «Санаторій «Поділля» видав наказ № 68 від 12 червня 2015 року яким ОСОБА_2- машиніста котельні переведено трактористом тимчасово терміном на 1 місяць, з 15.06 по 14.07.2015 року (а.с.7).

Встановлено, що дане тимчасове переведення ОСОБА_2 було спричинене необхідністю відвернення виробничих аварій, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, які перебувають на лікуванні у санаторію, а також може паралізувати його роботу.

Також встановлено, що оплата праці при переведенні на іншу роботу з підстав, передбачених ст. 33 КЗпП, проводилась відповідно до виконаної роботи, але не нижче, ніж середній заробіток за попередньою роботою, що підтверджується довідками ТОВ "Санаторію Поділля" від 19 серпня 2015 року про те, що місячна тарифна ставка тракториста становить 1653 гривні, що є більшою в порівнянні з щомісячною тарифною ставкою машиніста котельні, яка становить 1375 гривень 92 копійки, про що свідчить довідка від 25 серпня 2015 року.

ОСОБА_2 було ознайомлено з даним наказом № 68 від 12 червня 2015 року, однак останній від підпису відмовився, про що складено відповідний акт від 13.06.2015 року (а.с. 10).

Суд вважає пояснення ОСОБА_2 про те, що його тимчасове переведення трапилося під час його перебування у відпустці, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до довідки виданої ТОВ "Санаторій Поділля" від 25 серпня 2015 року за № 143 ОСОБА_2 перебував у щорічній календарній відпустці в період з 12 травня 2015 року по 09 червня 2015 року.

Тимчасове переведення на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, у випадках, перелічених у ч. 2 ст. 33 КЗпП України, відповідає як ст. 43 Конституції України, так і Конвенції МОП № 29 "Про примусову обов'язкову працю".

Проте, ОСОБА_2 на виконання наказу № 68 від 12 червня 2015 року про тимчасове переведення трактористом в автогосподарство на роботу 15.06.2015 року не з'явився, що підтверджується доповідною начальника автогосподарства ОСОБА_10 (а.с.12).

Також ОСОБА_2 не з'явився на роботу трактористом в автогосподарство і 16 червня 2015 року, про що складено відповідний акт (а.с. 14) із зазначенням про те, що ОСОБА_2 надати пояснення з приводу невиходу його на роботу 15.06.2015 року і 16.06.2015 року відмовився, але усно пояснив, що адміністрація санаторію не мала права переводити його на посаду тракториста.

16 червня 2015 року адміністрація ТОВ «Санаторію «Поділля» звернулась з поданням до голови ППО ОСОБА_4 про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за прогули, що мали місце саме 15-16 червня 2015 року по п. 4 ст.40 КЗпП України.

17 червня 2015 року у присутності ОСОБА_2 відбулося засідання ППО ТОВ «Санаторію «Поділля», яке згідно протоколу № 13 вирішило надати згоду на звільнення ОСОБА_2 за прогули, що мали місце 15-16 червня 2015 р. за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.17-20).

Наказом № 91 від 13 липня 2015 року директора ТОВ «Санаторію «Поділля» ОСОБА_2 - машиніста котельні переведеного тимчасово, на один місяць, з 15.06.2015 р. трактористом, звільнено з 13.07.2015 року, в зв'язку з тим, що він до обов'язків тракториста не приступив, тобто за систематичні прогули без поважних причин, ст. 40 п. 4 КЗпП України (а.с.135).

Судом першої інстанції при розгляді справи було допитано свідків, зокрема ОСОБА_4, який підтвердив, що дійсно 17 червня 2015 року проводилося засідання ППО ТОВ "Поділля" в присутності 16 членів та представника адміністрації ОСОБА_7, щодо розгляду подання в.о. директора ТОВ "Поділля" про надання дозволу профспілок на звільнення ОСОБА_2 за прогули, що мали місце в період з 15 по 16 червня 2015 року. Засідання проводилося в два етапи, однак за рішенням зборів більшістю голосів було надано згоду ППО ТОВ "Поділля" на звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 суду дав пояснення про те, що від перебуваючи на посаді начальника автогосподарства ТОВ "Поділля" він звернувся до адміністрації санаторію з доповідною, щодо недопущення надзвичайних ситуацій та просив вирішити питання з посадою тракториста, оскільки в той період вона була вакантна. ОСОБА_2 було ознайомлено з наказом про його тимчасове переведення (про що було складено відповідний акт), однак позивач до роботи жодного разу не приступив.

Допитаний судом свідок ОСОБА_3 суду дав пояснення про те, що він працює на посаді заступника директора з АГЧ ТОВ "Поділля", дійсно мало місце звернення начальника автогосподарства ОСОБА_10, щодо вирішення питання про посаду тракториста, і як наслідок було видано наказ про тимчасове переведення ОСОБА_2 з посади машиніста котельні на посаду тракториста. ОСОБА_2 виходив на роботу на попереднє місце, але в автогосподарство не вийшов, пояснюючи це тим, що його переведення було незаконним.

Допитаний судом свідок ОСОБА_13 дав пояснення про те, що 17 червня 2015 року відбулося засідання профкому, яке проводилося в два етапи, оскільки думка членів профкому було різною, однак після тривалих роздумів було прийнято рішення яким було надано згоду про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Допитаний судом свідок ОСОБА_9 дав суду пояснення про те, що він працює на посаді головного інженера ТОВ "Поділля". Згідно його функціональних обов'язків він відповідає за забезпечення санаторію нормального функціонування водогону. Актом від 29 квітня 2015 року комісією в складі ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_14 було встановлено, що водогін на участка біля села Голодьки Хмільницького району, гран кар'єру та два участка біля ріки Південний Буг, загальною довжиною 16 погонних метрів перебували в аварійному стані (порушена цілісність).

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_7 дав суду пояснення про те, що він працює на посаді директора ТОВ "Поділля". Дійсно в той період часу була потреба в задіяні під час ремонтних робіт трактора, який потребував ремонту, і ним як директором було прийнято рішення про тимчасове переведення ОСОБА_2 на вакантну посаду тракториста. Після того як ОСОБА_2 на посаду тракториста в автогосподарство не з'являвся, його було звільнено. На дану посаду після звільнення ОСОБА_2 було прийнято іншу особу, яка в короткі терміни здійснила ремонт трактора та водогону, за що адміністрацією підприємства було прийнято рішення про заохочення даного працівника.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, виходив з того, що переведення ОСОБА_2 тимчасово терміном на 1 місяць, з 15.06 по 14.07.2015 року без його згоди на іншу роботу трактористом, не обумовлену трудовим договором, у випадках, перелічених у ч. 2 ст. 33 КЗпП України, відповідає як ст. 43 Конституції України, так і Конвенції МОП № 29 "Про примусову обов'язкову працю". Також звільнення позивача за ініціативи відповідача згідно п. 4. ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено законно, у судовому засіданні знайшло підтвердження щодо скоєння ОСОБА_2 прогулу без поважних причин, беручи до уваги виробничу характеристику позивача, скоєння прогулу без поважних на те причин (за прогул без поважної причини позивачу оголошено догану), а також дотримання з боку адміністрації відповідача процедури звільнення згідно ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши при цьому норми процесуального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариства є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст.33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 33 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров'я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.

Таким чином, за наявності підстав, зазначених у частині другій ст. 33 КЗпП, допускається переведення працівника без його згоди на будь-яку іншу роботу на тому ж підприємстві, а не тільки на ту, яка безпосередньо пов'язана з відверненням надзвичайних обставин або ліквідацією їх наслідків.

При цьому, при виникненні надзвичайних обставин допускається переведення на іншу роботу на строк до одного місяця. Обмеживши тривалість переведення одним місяцем, закон не обмежив кількість таких переведень та їх загальну тривалість протягом календарного року.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Санаторій «Поділля» є надання послуг населенню з оздоровлення та лікування. Здійснюючи свою діяльність відповідач забезпечує належні та безпечні умови проживання та лікування людей, які користуються послугами Товариства.

22.05.2015 року комісією у складі головного інженера ОСОБА_9, начальника автогосподарства ОСОБА_10, заст. директора по АГЧ ОСОБА_3 був складений акт обстеження транспортного засобу (трактор МТЗ-82), згідно якого було встановлено необхідність термінового ремонту вказаного транспортного засобу з метою задіяння його для запобігання виробничих аварій, що можуть призвести до порушення нормальних умов перебування людей, що знаходяться на лікуванні у ТОВ «Поділля».

01.06.2015 року начальник автогосподарства ОСОБА_10, проінформував відповідача ТОВ «Санаторій «Поділля» про те, що в зв'язку з необхідністю експлуатації спеціальної техніки (трактора), проведення його технічного обслуговування та сезонного переобладнання, необхідно залучити фахівця тобто тракториста для ремонту вказаного транспортного засобу з метою недопущення виникнення надзвичайних ситуацій, що можуть паралізувати роботу санаторію.

На виконання акту обстеження від 22 травня 2015 року та доповідної від 01 червня 2015 року, начальником відділу кадрів було визначено перелік осіб, які мають відповідний фах та освіту за спеціальністю "тракторист".

Згідно особових справ, відповідним кваліфікаційним вимогам відповідав ОСОБА_2, про що свідчить дані з його облікової картки, де вказано у графі «кваліфікація по диплому (свідоцтву)» - тракторист, механік (а.с.45). Крім цього, як вбачається з даної особової картки у графі 14 заначено, що він працював трактористом у колгоспі «Авангард», а в графі «призначення і переміщення» зазначено, що ОСОБА_2 з 24.03.89 р. по 1.03.91 р. працював слюсарем по ремонту ІІІ розр. автотранс.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку згідно ч. 2 ст. 33 КЗпП України відповідач мав право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи вкладене та керуючись ч. 2 ст. 33 КЗпП України, на підставі акту від 22.05.2015 р., доповідної записки начальника автогосподарства від 01 червня 2015 року та доповідної начальника відділу кадрів, в зв'язку з виробничою необхідністю, директор ТОВ «Санаторій «Поділля» правомірно видав наказ № 68 від 12 червня 2015 року яким ОСОБА_2 - машиніста котельні переведено трактористом тимчасово терміном на 1 місяць, з 15.06 по 14.07.2015 року.

При цьому, судом правильно встановлено, що дане тимчасове переведення ОСОБА_2 як фахівця на посаду тракториста для ремонту вказаного транспортного засобу справді було спричинене необхідністю відвернення виробничих аварій, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, які перебувають на лікуванні у санаторію, а також може паралізувати його роботу та з метою недопущення виникнення надзвичайних ситуацій, для забезпечення санаторію нормального функціонування водогону.

Зокрема, актом від 29 квітня 2015 року комісією в складі ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_14 було встановлено, що водогін на участку біля села Голодьки Хмільницького району, гран кар'єру та два участки біля ріки Південний Буг, загальною довжиною 16 погонних метрів перебували в аварійному стані (порушена цілісність). Оскільки через дані відрізки водогону постачається вода у лікувальні та житлові корпуси санаторію, задля уникнення аварійної ситуації, що може залишити санаторій без води, чим фактично зупинити його роботу, необхідно в літній період провести роботи на даних участках водогону.

Таким чином встановлено, що необхідність даного переміщення було вмотивованим та обумовленим інтересами ТОВ «Санаторій «Поділля».

Судом правильно встановлено, що оплата праці при переведенні на іншу роботу з підстав, передбачених ст. 33 КЗпП, проводилась відповідачем відповідно до виконаної роботи, але не нижче, ніж середній заробіток за попередньою роботою, що підтверджується довідками ТОВ "Санаторію Поділля" від 19 серпня 2015 року про те, що місячна тарифна ставка тракториста становить 1653 гривні, що є більшою в порівнянні з щомісячною тарифною ставкою машиніста котельні, яка становить 1375 гривень 92 копійки, про що свідчить довідка від 25 серпня 2015 року.

Підтверджується доказами у справі і те, що ОСОБА_2 було ознайомлено з даним наказом № 68 від 12 червня 2015 року, однак останній від підпису відмовився, про що складено відповідний акт від 13.06.2015 року.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 на виконання наказу № 68 від 12 червня 2015 року про тимчасове переведення трактористом в автогосподарство на роботу 15.06.2015 року не з'явився, що підтверджується доповідною начальника автогосподарства ОСОБА_10 (а.с.12).

Крім цього, ОСОБА_2 не з'явився на роботу трактористом в автогосподарство і 16 червня 2015 року, про що складено відповідний акт (а.с.14) із зазначенням про те, що ОСОБА_2 надати пояснення з приводу невиходу його на роботу 15.06.2015 року і 16.06.2015 року відмовився, але усно пояснив, що адміністрація санаторію не мала права переводити його на посаду тракториста.

Колегія суддів вважає зазначені ОСОБА_2 причини прогулу (невихід його на роботу 15.06.2015 року і 16.06.2015 року внаслідок тимчасового переведення трактористом в автогосподарство) неповажними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від б листопада 1992 р. № 9 зазначено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з перебуванням у медвитверезнику, використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

17 червня 2015 року на засіданні ППО ТОВ «Санаторію «Поділля», у присутності ОСОБА_2, згідно протоколу № 13 вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_2 за прогули, що мали місце 15-16 червня 2015 р. за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.17-20).

Наказом № 91 від 13 липня 2015 року директора ТОВ «Санаторію «Поділля» ОСОБА_2 - машиніста котельні переведеного тимчасово, на один місяць, з 15.06.2015 р. трактористом, звільнено з 13.07.2015 року, в зв'язку з тим, що він до обов'язків тракториста не приступив, тобто за систематичні прогули без поважних причин, ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу також і на те, що після звільнення ОСОБА_2 на посаду тракториста тимчасово було переведено іншу особу, яка в короткі терміни здійснила ремонт трактора та водогону, за що адміністрацією підприємства було прийнято рішення про заохочення даного працівника. Таким чином зазначене ще раз підтверджує необхідність тимчасового переведення фахівця на посаду тракториста для ремонту вказаного транспортного засобу, що було спричинене необхідністю відвернення виробничих аварій, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, які перебувають на лікуванні у санаторію, а також може паралізувати його роботу та з метою недопущення виникнення надзвичайних ситуацій, для забезпечення санаторію нормального функціонування водогону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, правильно виходив з того, що переведення ОСОБА_2 тимчасово терміном на 1 місяць, з 15.06 по 14.07.2015 року без його згоди на іншу роботу трактористом, не обумовлену трудовим договором, у випадках, перелічених у ч. 2 ст. 33 КЗпП України, відповідало як ст. 43 Конституції України, так і Конвенції МОП № 29 "Про примусову обов'язкову працю".

Звільнення позивача за ініціативи відповідача згідно п. 4. ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідачем законно, у судовому засіданні знайшло підтвердження щодо скоєння ОСОБА_2 прогулу без поважних причин, а також дотримання з боку адміністрації відповідача процедури звільнення згідно ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП України.

Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання переведення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а тому також правильно відмовив в задоволенні і інших позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, а в ході розгляду справи у грудні 2015 року позивач у справі ОСОБА_2 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив суд також визнати незаконним наказ директора ТОВ «Санаторій Поділля» від 13.07.2015 року про його звільнення і стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2015 року по день ухвалення судового рішення, а також допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць (а.с.160).

У зв'язку з цим на виконання вимог ухвали апеляційного суду Вінницької області від 01.02.2016 року додатковим рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.02.2016 року доповнено рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.12.2016 року у даній цивільній справі. В задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "Санаторій Поділля" про визнання незаконним наказу директора ТОВ "Санаторій Поділля" від 13 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 та стягнення з ТОВ "Санаторію Поділля" на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (а.с.204-205).

Таким чином, колегія суддів також не може погодитись і з доводами апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення суду

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду також не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши норм процесуального права, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а основні доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 грудня 2015 року та додаткове рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ В.В. Жданкін

/підпис/ О.В. Ковальчук

Згідно з оригіналом: