Справа № 456/268/16-ц
Провадження № 2/456/682/2016
РІШЕННЯ

іменем України

06 червня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Пака В. М. ,

при секретарі Дяк О.М.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про стягнення коштів, суд

Встановив:

28.01.2016 року в суд поступила позовна заява ОСОБА_2 який просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш авто» в його користь грошові кошти в сумі 7600 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у період між 13-15 грудня 2015 року на інформаційних інтернет порталах OLX, RIAавто він розшукував автомобіль, щоб придбати для власних потреб. Йому привернуло увагу повідомлення про розпродаж за цінами 2013 року по курсу долара США за 8 грн. нових автомобілів марки HUNDAI. 16 грудня 2015 року він зателефонував по номеру телефону, який був вказаний у повідомлені, щоб пересвідчитись у правдивості інформації про розпродаж автомобілів, їх ціну та умови придбання. На телефонний дзвінок відповіла жінка, яка підтвердила правдивість інформації у інтернет оголошені та повідомила, що для придбання автомобіля слід звернутись в офіс Лізингова компанія Ваш Авто за адресою м. Львів вул. Коцюбинського, 1. На наступний день 16 грудня 2015 р., він приїхав в офіс Лізиногової компанії Ваш Авто. В офісі Лізингової компанії Ваш Авто працівниця на імя Оксана запропонувала вибрати автомобіль марки HUNDAI. Свій вибір зупинив на марці HUNDAI ACENT. Зі слів продавця вартість такого автомобіля становила 134000 грн. ціна автомобіля його влаштовувала, тому він вирішив оформляти документи на два автомобілі. Працівниця лізингової компанії завірила, що жодних проблем з оформленням автомобілів не буде і уже протягом трьох днів він зможе їх забрати та вільно користуватись. У нього взяли необхідні документи та виписали квитанцію для першого внеску на суму 38000 тис. грн. за кожний автомобіль, а тому він проплатив перші внески на загальну суму в розмірі 76000 тис. грн.

Після оплати повернувся до офісу лізингової компанії Ваш Авто та представив квитанції про оплату. В офісі повідомили, що для підписання документів йому слід приїхати на наступний день, тобто 17 грудня 2015 року. З договорами фінансового лізингу ознайомився лише 17 грудня 2015 року після його підписання. До цього часу детальні умови лізингу йому не були відомі.

Ознайомившись із умовами лізингу він зрозумів, що ціна автомобілів та умови їх придбання значно відрізняються від усних домовленостей та інформації наданої у офісі лізингової компанії, а тому вирішив розірвати договори фінансового лізингу, оскільки вважає, що ОСОБА_3 Лізингова компанія Ваш Авто безпідставно набула грошові кошти в сумі 76000 (сімдесят шість тисяч грн), так як на момент оплати вказаних коштів між ним та ОСОБА_3 Лізинговою компанією Ваш авто на виникло жодних цивільно-правових відносин, що спонукали б за собою вчинення певних зобов'язальних дій, таких як сплата грошових коштів.

В суді позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та пояснили, що в договорі відсутні всі необхідні істотні умови, щодо яких він та відповідач не дійшли згоди. Так, як споживачу послуг фінансового лізингу, йому під час пропонування продукції (предмета лізингу) не була надана чітка і зрозуміла інформація щодо характеристик транспортного засобу (предмету лізингу), від яких залежить його вартість, а також буде залежати розмір лізингових платежів. Ці обставини були зясовані ним вже після того, як він підписав цей договір та сплатив передбачений ним адміністративний платіж в розмірі 76 000 гривень. Автомобіль за цим договором не був позивачем отриманий.

Представник відповідача двічі належним чином повідомлені про час та місце слухання справи на 28.04.2016 року та на 06.06.2016 року, в судові засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили, а тому суд визнає їх неявку без поважних причин, приймає рішення на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України на підставі наявних долучених до справи доказах. Приймає заочне рішення.

Дослідженими по справі доказами доведено, що позовні вимоги підставні і підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 17.12.2015 року між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш авто» був укладений договір фінансового лізингу № 002665 з додатками, згідно з п. 1.3 якого відповідач (Лізингодавець) зобовязався придбати та передати позивачу (Лізингоодержувачу) у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором, транспортний засіб, зазначений у Специфікації (Додатку № 2 до договору), а позивач повинен сплатити відповідачу 15 139, 44 доларів США з урахування ПДВ, згідно обмінногог курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення цього договору. На дату укладення цього договору, згідно обмінного курсу США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 38 00 грн. а.с. 10-15.

Цього ж дня 17.12.2015 року між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш авто» був укладений договір фінансового лізингу № 002666 з додатками, згідно п. 1.3 якого відповідач (Лізингодавець) зобовязався придбати та передати позивачу (Лізингоодержувачу) у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором, транспортний засіб, зазначений у Специфікації (Додатку № 2 до договору), а позивач повинен сплатити відповідачу 15 139, 44 доларів США з урахування ПДВ, згідно обмінногог курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення цього договору. На дату укладення цього договору, згідно обмінного курсу США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 38 00 грн. а.с. 4-9.

Пунктом 9.7 договору визначено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховується по даному договору у наступному порядку - адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу, у разі наявності різниця до вже сплаченого авансового платежу, на умовах викладених у п 9.4 ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу, на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

16.12.2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач ОСОБА_2 сплатив товариству грошові кошти в розмірі 76 000 грн., що підтверджується копіями квитанцій. А.с. 16-17.

Виходячи з правової природи правовідносин, що склалися між сторонами, вони регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», нормами ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 799 ЦК України даний договір повинен укладатися в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як встановлено судом, в момент укладення договору лізингу не була дотримана встановлена законом вимога щодо його форми, оскільки цей договір не був посвідчений нотаріально.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючиумови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Так, пунктом 5.4 договору встановлено, що лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування , або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший.

В той же час на підставі п. 7.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця. Згідно п. 10.15 договору, у разі неузгодженої у даному договорі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Таким чином позивачу, як споживачу, фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі, які складаються із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу, згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу.

Як вбачається із договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

Розділом 12 Договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас, відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем.

Так, п.п. 12.1-12.12 договору, стосовно лізингоодержувача, встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 12.1 договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Отже, положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Таким чином, аналіз змісту спірного договорів фінансового лізингу від 17.12.2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, як встановлено судом, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін., суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Як вбачається з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою даний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 17.12.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача коштів в сумі 76000 грн. підлягають до задоволення як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем. Суд також стягує в користь позивача судові витрати, сплачені ним при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169 ч. 4, 209 ч. 3, 212, 215, 226-227 ЦПК України і на підставі ст.ст. 202, 208, 209, 509, 806-808, 1212-1213 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (Код м. Київ, вул. Шовковична, 42-44) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, народився та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в розмірі 76 000 грн. та 770 грн. судового збору, а всього, 76 770 (сімдесят шість тисяч сімсот сімдесят) грн. а. с. 31.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його оголошення шляхом подачі апеляції Стрийському міськрайонному суду, а відповідачу в той же термін шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення в порядку передбаченому ст. 226 ЦПК України.

Головуючий-суддя ОСОБА_4