Справа № 308/2738/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Леміш О.М

при секретарі Химинець

представнику позивача ОСОБА_1В та ОСОБА_2В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради , БК "Престиж" про усунення перешкод в приватизації квартири шляхом визнання права власності за набувальною давністю, -

Установив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 міської ради , БК "Престиж" про усунення перешкод в приватизації квартири шляхом визнання права власності за набувальною давністю.

Свій позов позивачка мотивувала тим, що вона відповідно до наказу №110/ОК від 04.08.1984р., прийнята до Закарпатського виробничого об'єднання Хлібопекарської промисловості на посаду техніка-плановика, що стверджується трудовою книжкою Серія БТ- 1 №7428383 від 10.08.1984р.

На підставі рішення ОСОБА_4 міської ради №72 від 26 квітня 1989р., «Про план дольової участі в житловому будівництві та розподіл квартир у 1989 році» Хлібокомбінатом взято участь у будівництві гуртожитку на 107 місць по вул..Богомольця, 20 у м. Ужгороді. На підставі рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради №216 від 30 листопада 1989р., був затверджений акт державної комісії по введенню в експлуатацію п.1.3 - гуртожитку «ОСОБА_4 хлібокомбінату».

На підставі розпорядження виконкому ОСОБА_4 міської ради №191 від 26.12.1989р., був проведений розподіл кімнат в гуртожитку «ОСОБА_4 хлібокомбінату».

На основі викладених документів, позивач , як молодий спеціаліст в 1989 році -в гуртожитку отримала кімнату під №202 що розташований по вул. Богомольця 20 у м. Ужгороді, де проживала разом із чоловіком та 2-ма дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

09.06.1995 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_6М розірвано .

В 2008 році у зв"язку із стаціонарним навчанням син ОСОБА_7, та донька ОСОБА_5, з гуртожитку виписані, а тому зареєстрованим не значаться, однак у квартирі постійно проживають є членом сім'ї позивача, що стверджується довідками ВАТ «Ужгородхліб» від 25.07.2007р., №234 та БК «Престиж» від 10.03.2016р.

Гуртожиток передано до комунальної власності, будинок переведено із гуртожитку в житловий будинок за власні кошти мешканцями проведено реконструкцію приміщення під квартири, таким чином власником будинку є відповідач ОСОБА_4 міська рада.

01 січня 2009 року вступив в дію Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який спрямований на врегулювання порядку приватизації кімнат у гуртожитках. Сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання громадян або для проживання сімей.

2016 року позивач звернулася до ОСОБА_4 міської ради із письмовою заявою про укладення з нею договору найму на квартиру АДРЕСА_1.

Спірна квартира складається із 2-х житлових кімнат житловою площею 25.30 м2 та загальною 42.50 м2.

Рішенням виконкому ОСОБА_4 міської ради від 24.02.2016р., за №47 п. - 2.10 в укладенні договору найму на квартиру позивачу відмовлено, що мотивовано тим, що нею не дотримано вимоги ст.ст. 31, 47 та 48 Житлового кодексу України.

Відмова виконкому в укладенні договору найму для подальшої приватизації квартири, є явною перешкодою у здійсненні прав позивачкою та порушує її законне право про передачу квартири у її власність.

В судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали та просили суд такі задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради в судове засідання не з"явився , до суду було подано заперечення на позов.

Представник відповідача БК "Престиж" до суду подав заяву де просив позов задоволити, справу розглядати у відсутності представника.

Так, суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3М відповідно до наказу №110/ОК від 04.08.1984р., прийнята до Закарпатського виробничого об'єднання Хлібопекарської промисловості на посаду техніка-плановика, що стверджується трудовою книжкою Серія БТ- 1 №7428383 від 10.08.1984р.

На підставі рішення ОСОБА_4 міської ради №72 від 26 квітня 1989р., «Про план дольової участі в житловому будівництві та розподіл квартир у 1989 році» Хлібокомбінатом взято участь у будівництві гуртожитку на 107 місць по вул..Богомольця, 20 у м. Ужгороді. На підставі рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради №216 від 30 листопада 1989р., був затверджений акт державної комісії по введенню в експлуатацію п.1.3 - гуртожитку «ОСОБА_4 хлібокомбінату».

На підставі розпорядження виконкому ОСОБА_4 міської ради №191 від 26.12.1989р., був проведений розподіл кімнат в гуртожитку «ОСОБА_4 хлібокомбінату».

На основі викладених документів, позивач , як молодий спеціаліст в 1989 році -в гуртожитку отримала кімнату під №202 що розташований по вул. Богомольця 20 у м. Ужгороді, де проживала разом із чоловіком та 2-ма дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

09.06.1995 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_6М розірвано .

В 2008 році у зв"язку із стаціонарним навчанням син ОСОБА_7, та донька ОСОБА_5, з гуртожитку виписані, а тому зареєстрованим не значаться, однак у квартирі постійно проживають є членом сім'ї позивача, що стверджується довідками ВАТ «Ужгородхліб» від 25.07.2007р., №234 та БК «Престиж» від 10.03.2016р.

Гуртожиток передано до комунальної власності, будинок переведено із гуртожитку в житловий будинок за власні кошти мешканцями проведено реконструкцію приміщення під квартири, таким чином власником будинку є відповідач ОСОБА_4 міська рада.

01 січня 2009 року вступив в дію Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який спрямований на врегулювання порядку приватизації кімнат у гуртожитках. Сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання громадян або для проживання сімей.

2016 року позивач звернулася до ОСОБА_4 міської ради із письмовою заявою про укладення з нею договору найму на квартиру АДРЕСА_1.

Спірна квартира складається із 2-х житлових кімнат житловою площею 25.30 м2 та загальною 42.50 м2.

Рішенням виконкому ОСОБА_4 міської ради від 24.02.2016р., за №47 п. - 2.10 в укладенні договору найму на квартиру позивачу відмовлено, що мотивовано тим, що нею не дотримано вимоги ст.ст. 31, 47 та 48 Житлового кодексу України.

Відмова виконкому в укладенні договору найму для подальшої приватизації квартири, є явною перешкодою у здійсненні прав позивачкою та порушує її законне право про передачу квартири у її власність.

Відповідно до ст. З Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду від 22.07.1992р., (згідно з Постановою Верховної Ради України від 19.06.1992р., №2483-ХІІ) приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

В квартирі № 14 (202) позивач та її діти безперервно проживають та добросовісно користуються із 1989 року - 27 років. .

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи положення п.8 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки коли володіння майном почалося за гри роки до набрання чинності цим кодексом та беручи до уваги,що ЦК України набрав чинність із 1 січня 2004 року , тому що положення ст. 344 ЦК України поширюється на правовідносини між сторонами , що виникли з 1 січня 2001 р. Отже, визнання права власності на квартиру №14 в буд.20 «б» по вул. Богомольця в м.Ужгороді за набувальною давністю може мати місце з 1 січня 2001 р.

Відповідно до п. 13 роз'яснень Постанови «Про практику в справах про захист права та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15. 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем квартири №14 в буд. №20«б» по вул. Богомольця в м.Ужгороді оскільки вселилась до неї за розпорядженням попереднього власника «Хлібокомбінату», як молодий спеціаліст.

Квартирою вона володіла відкрито та безперервно, не приховуючи факту

знаходження майна в неї, добросовісно сплачувала за неї всі комунальні платежі,

заборгованостей по сплаті комунальних послуг не має, за власні кошти проводила

реконструкцію та ремонт квартири та підтримувала її в належному стані.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

На підставі наведеного , керуючись ст.3, 10, 11, 14, 57- 64, 77, 169 ,158, 209, 212 - 215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради , БК "Престиж" про усунення перешкод в приватизації квартири шляхом визнання права власності за набувальною давністю- задоволити .

Визнати за ОСОБА_3, право власності на кв.14 в буд.

20 по вул. Богомольця у м. Ужгороді за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8