Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1879/15-ц

24 травня 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою 28.05.2014 року було укладено договір позики, згідно якого відповідачка взяла у нього в борг кошти в сумі 400000 грн., які зобов'язувалася повернути до 01.06.2017 року. У серпні 2014 року умови договору ним були змінені і строк виконання зобов'язання визначено датою 12.09.2014 року. Однак в обумовлений строк борг відповідачкою не повернуто. Тому просив стягнути з відповідача борг, проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ, індекс інфляції, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, додатково заявивши вимогу про визнання дійсними змін до договору позики від 28.05.2014 року в частині встановлення строку повернення позики до 12.09.2014 року. Пояснили, що у зв'язку із значним коливанням курсу валют позивач у серпні 2014 року зажадав дострокового погашення боргу і відповідачка написала розписку у якій погодилась до 12.09.2014 року погасити існуючий борг. Однак ОСОБА_2 кошти не повернула, від внесення змін до нотаріально засвідченого договору ухилилась, хоч позивачем їй надсилалась така пропозиція. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Вказав, що при укладенні договору та його нотаріальному посвідченні сторони дійшли згоди з приводу істотних умов договору, в тому числі стосовно строку виконання зобов'язання. Відповідно до п. 8 Договору сторони дійшли згоди, що зміни і доповнення до нього могли бути внесені лише шляхом укладення додаткового Договору посвідченого нотаріально. Будь-яких додаткових договорів між сторонами не укладено. Посилання позивача на розписку від 29.08.2014 року, безпідставне, оскільки у ній не вказано про який саме борг йдеться, фігурує інша валюта грошового зобов'язання, не обумовлено решта істотних для даного виду договорів умов. Крім того, з пояснень його довірительки розписка написана під тиском позивача. Сам позивач не сприймав розписку, як зміну умов договору, про що свідчать його подальші пропозиції щодо внесення змін до укладеного договору. Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28.05.2014 року був укладений нотаріально засвідчений договір позики за яким позичальник отримала від позикодавця 400000 гривень, які зобов'язувалася повернути до 01.06.2017 року, про що зазначено у п.3 Договору.

Для забезпечення виконання згаданого Договору, між сторонами 02.06.2014 року було укладено договір іпотеки, у якому також визначено строк виконання зобов'язання за договором позики - 01.06.2017 р.

Відповідно до п.8 Договору позики від 28.05.2014 року зміни і доповнення до цього Договору можуть бути внесені шляхом укладення додаткового Договору, посвідченого нотаріально.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, посилання позивача на те, що договір в частині зміни дати виконання боргового зобов'язання було змінено внаслідок досягнутої згоди з відповідачкою, на думку суду є не обґрунтованим.

Оскільки строк виконання боргового зобов'язання, обумовлений договором, не настав, то підстав для стягнення з відповідачки суми боргу та коштів, які можуть нараховуватись за порушення грошового зобов'язання (індекс інфляції та 3% річних) на даний час немає.

Разом з тим, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідач процентів за період, що минув з часу укладення договору позики.

Так, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тому, нараховані позивачем проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ за період червня 2014 по грудень 2015 року в сумі 103945,20 грн. необхідно стягнути з відповідачки.

У задоволенні інших вимог слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

На підставі наведеного, ст.625, 1046-1048 ЦК України, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.н.НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 103945,20 грн. процентів за договором позики від 28.05.2014 року за період з 29.08.2014 року по 31.12.2015 року та 1039,45 грн. оплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.