АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1723/16 Справа № 200/663/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПРОВІДНА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, ПАТ «СК «ПРОВІДНА», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволені частково. Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 58 861,95 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1000 грн., витрати на проведення діагностики автомобіля в сумі 252 грн., витрати на евакуацію автомобіля в сумі 400 грн., а всього 60 513,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та понесені витрати по справі в сумі 359,28 грн., а всього 5359,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені витрати по справі в сумі 359,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 1000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн., а всього 1243,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відмовлено.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням від 14 березня 2016 р. відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА».

Додаткове рішення не оскаржується.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 14 квітня 2015 року, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати та ухвалите нове, про відмову у задоволені позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2013 року о 23 год. 20 хв., ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Аеропортовській в м. Дніпропетровську, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем "Форд Фокус", д/н НОМЕР_2. під керуванням водія ОСОБА_5, чим порушив п.10.1 І Правил дорожнього руху України.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10 вересня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002446 за фактом вказаної ДТП, було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

Вина ОСОБА_4 у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року. Даною постановою ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні вказаної ДТП, проте провадження по адміністративній справі було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ, виданого Дніпропетровським ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області, автомобіль марки "Форд Фокус", д/н НОМЕР_2, належить подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві власності і відповідно до ст. 57 СК України, є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим 18 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 67 та які відповідно ст.63, 65 СК України мають рівні права на володіння,користування і розпоряджання цим автомобілем.

Автомобіль марки ГАЗ-24, д/н НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_4 під час ДТП, належить його батькові ОСОБА_6, який 18 липня 2013 року передав право керування своїм автомобілем ОСОБА_4, без підтверджуючих це документів.

Згідно висновку експерта №174/13 від 05 серпня 2013 року, складеному судовим експертом Пилипенко А.1., вартість відновлювального ремонту автомобіля "Форд Фокус", д/н НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при вказаній дорожньо-транспортній пригоді складає 73 864,60 грн.

Відповідно до Акту від 31 липня 2014 року, складеного СТО ФОП "ОСОБА_9." вартість відновлювального ремонту автомобіля "Форд Фокус", д/н НОМЕР_2, після ДТП склала 78 813,95 грн. та оплачено ОСОБА_5

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10П, була застрахована у ПрАТ "СК Провідна", що підтверджується Полісом № АС/1427870 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 квітня 2013 року.

Відповідно до Поліса страховою сумою (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, є 50 000.00 грн., розмір франшизи передбачений в сумі 500,00 грн.

18 липня 2014 року страховою компанією ПрАТ "СК Провідна" було здійснено на користь ОСОБА_5 виплату страхового відшкодування в розмірі 19 952 грн. 00 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_8, суд першої інстанції зазначив, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вказаної ДТП встановлена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2013 року, яка вступила в законну силу і у відповідності до ст. 61 ЦПК України встановлені нею обставини винності ОСОБА_4 у скоєнні вказаної ДТП не підлягають доказуванню. До того ж автомобіль, яким керував ОСОБА_4 під час ДТП, належить його батькові ОСОБА_6, який 18 липня 2013 року передав право керування своїм автомобілем ОСОБА_4, без підтверджуючих це документів, тому відповідачі є винними особами у заподіянні шкоди позивачам, які повинні солідарно відшкодувати завдані ОСОБА_5 в наслідок ДТП матеріальні збитки.

Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачам моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на доведеність факту заподіяння позивачам моральної шкоди в наслідок ДТП, на характер та обсяг душевних страждань, яких вони зазнали під час аварії, та врахував, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивачів з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.4 ст. 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця) шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав.

Суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи та докази, які були надані сторонами в обгрунтування своїх вимог та заперечень, надав їм правильну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає зазначеним вище нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом невірно зазначено в рішенні, що відповідачі частково визнали позовні вимоги, в той час як вони їх не визнавали. Однак, зазначені заперечення не впливають на правильність висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Незгода апелянта із встановленням вини як ОСОБА_6, так і ОСОБА_4 та солідарною відповідальністю не може бути прийнята до уваги, оскільки матеріали справи свідчать про те, що автомобіль належить ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ЯАА № 725051 (т.1, а.с.108). ОСОБА_4, під час скоєння ДТП, керував транспортним засобом без будь-яких погоджуючи це документів з боку власника.

Незгода апелянта з висновками суду першої інстанції щодо розміру відшкодування вартості відновленого ремонту жодними доказами не обґрунтована. Розмір спричинених збитків через пошкодження автомобіля встановлений згідно висновку експерта №174/13 від 05 серпня 2013 року. Відповідно до Акту від 31 липня 2014 року, складеного СТО ФОП "ОСОБА_9." вартість відновлювального ремонту автомобіля "Форд Фокус", д/н НОМЕР_2, після ДТП склала 78 813,95 грн. та оплачено ОСОБА_5

В суді першої інстанції апелянту роз'яснювалось його право на заявлення клопотання про призначення експертизи, проте останній таким правом не скористався. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Апелянтом ці вимоги не виконано.

Незгоду апелянта з розміром стягнутої моральної шкоди колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції визначаючи її розмір виходив із доведеності протиправних дій відповідача, в наслідок яких позивачам було спричинено матеріальну шкоду та як наслідок - моральну, принципу розумності, співмірності та справедливості.

Посилання апелянта на те, що відповідальність за спричинену шкоду повинна нести страхова компанія в межах страхової суми в розмірі 50000 грн., а також те, що до участі у справі не залучено СК «Провідна» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст..11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст..509 ЦК та з урахуванням приписів ст.. 11, 22, 599, 1166 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст.. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.. 5 Закону 1961-IV).

Згідно зі ст.. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого ;транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання, згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.1та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.. 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.. 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Саме така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. № 6-2808цс-15 та є обов'язковим для всіх судів відповідно до ст..360-7 ЦПК.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає відсутніми підстави, що визначені в ст..309 ЦПК для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: