У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2005 року її бабця - ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла належне їй майно позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 року бабця померла. Після смерті спадкодавця позивачка звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримати таке свідоцтво не змогла оскільки її мати - відповідачка у справі, з надуманих причин звернулася з позовом до суду про визнання заповіту недійсним. Крім цього, відповідач не маючи на це жодних законних підстав присвоїла собі квартиру, що належала на праві власності померлій за адресою: АДРЕСА_1, а також усі особисті речі, меблі, предмети інтер'єру, що знаходились у цій квартирі. Позивач просила зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача передати їй ключі від вхідних дверей у квартиру та усі правовстановлюючі документи на спірну квартиру, а саме: свідоцтво про право власності, технічний паспорт на квартиру та будинкову книгу; вселити позивача у вказане житло.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, що посвідчений 26 вересня 2005 року Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, як правочин, вчинений, згідно з положеннями ч. 1 ст. 225 ЦК України, дієздатною фізичною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 у доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та правовстановлюючі документи на вказане житло.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_4 не прийняла спадщину належним чином через умисні неправомірні дії відповідача, однак ОСОБА_4, як встановлено є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 та подала заяву на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті останньої у встановлений законодавством строк. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд правильно дійшов висновку щодо відсутності у ОСОБА_5 психічних захворювань, які позбавили її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов