Справа №200/8531/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Саліх до ОСОБА_1, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про усунення перешкод у користуванні шляхом знесення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та уточнивши позовні вимоги просив зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні будівельними матеріалами, які використовувалися для самовільної споруди житлового будинку літ.К-2 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Звенигородська, 27, шляхом знесенням самовільного будівництва житлового будинку літ.К-2 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Звенигородська, 27.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 травня 1957 року між районним житловим управлінням Красногвардійської районної ради депутатів трудящих та ОСОБА_2 з укладено договір про право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. Згідно до цього договору, ОСОБА_2 було надано земельну ділянку, що розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Звенігородська, буд. № 27 для будівництва житлового будинку. 19 грудня 1983 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, згідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належну їй 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в м.Дніпропетровську, вул. Звенигородська, 27 та складається з житлового будинку та надвірних споруд. Договір дарування було посвідчено нотаріусом першої Державної нотаріальної контори м.Дніпропетровська та зареєстровано у реєстрі під №2-10827. Домоволодіння, яке розташовано на земельній ділянці мірою 480 кв. метрів належало дарувальнику на підставі договору про забудування, посвідченого в Перший нотаріальній конторі м. Дніпропетровська 10/У-1954 р. за реєстром № 1/2604, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентар бюро 21/УЦ - 1963 р. за № 159-28. 13 травня 1985 року ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно з яким все належне йому майно, було заповідано ОСОБА_5 та ОСОБА_6. 19 липня 1997 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як спадкоємцям зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєстровано в реєстрі за №5-3118. Спадкове майно, на яке було видано вищевказане свідоцтво, складалося з 1/4 частини жилого будинку №27 з відповідною частиною господарчих та збутових будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 480 кв.м. в м. Дніпропетровську по вул. Звенигородська, буд. 27. 15 січня 2005 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 02 жовтня 2009 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради було видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний житловий будинок) № 27 по вул.Звенигородська в м. Дніпропетровську, згідно до якого ОСОБА_7 є власником 3/8 часток вищевказаного домоволодіння. ОСОБА_8 власником є власником 1/8 частини вищевказаного домоволодіння, а ОСОБА_9 є власницею ? частини домоволодіння. 02 жовтня 2009 року фахівцем КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради було обстежено домоволодіння № 27 по вул. Звенигородська в м. Дніпропетровську та складено акт про визначення розміру частки самочинно збудованих житлового будинку літ. К-2 (незакінчене будівництво та сараю літ.Л від усього домоволодіння, розташованого по вул. Звенигородська, № 27. Згідно до вищевказаного Акту, ОСОБА_7В, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом віл 19.06.1997 року належить ? частина домоволодіння та згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997 року належить 1/8 частина домоволодіння; ОСОБА_9 згідно договору забудови від 07.05.1954 року належить ? частина домоволодіння; ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997 року належить 1/8 частина домоволодіння.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність зведення житлового будинку та належності будівельних матеріалів позивачу.

Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні залишила вирішення позовних вимог на розсуд суду.

Представники третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які були присутні під час розгляду справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у позові з наступних підстав.

Судом установлено, що в 1992 році позивач, будучі громадянином ОСОБА_10 і Герцоговини, будівельником за фахом, на законних підставах прибув до м. Дніпропетровська за контрактом з іноземною фірмою для здійснення будівництва спортивно-оздоровчого комплексу шинного заводу, мешкав у гуртожитку підприємства та тимчасово був зареєстрований в Україні.

Під час перебування на території України позивач познайомився з ОСОБА_7 та став проживати з нею однією сім'єю, як чоловік та жінка, без укладення шлюбу в будинку №27 по вул.Звенигородська в м. Дніпропетровську, частина якого належала відповідачу на праві приватної власності.

У 2004 році позивач одержав дозвіл на постійне проживання в Україні та 15 січня 2005 року між ОСОБА_1 Саліх та ОСОБА_7 укладено шлюб, про що видано свідоцтво серії 1-КИ №128855, згідно до якого відповідач по справі змінила прізвище на ОСОБА_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року, встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_1 в період шлюбу на території домоволодіння №27 по вул.Звенигородській в м.Дніпропетровську збудували житловий будинок літ.К-2, загальною площею 110,1кв.м., житловою 64,1кв.м. Вказане домоволодіння, згідно даних КП Дніпропетровське МБТІ(а.с.20,207,208,214,215-220 т.1), є власністю: у розмірі 1/8 його частини кожному - ОСОБА_1 (дівоче ОСОБА_7) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997р., та ОСОБА_5, також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997р. Іще ? частина цього домоволодіння належала ОСОБА_9 згідно договору забудови від 07.05.1954р., остання 26 червня 2009р. померла. Цим рішенням установлено, що спірний житловий будинок було побудовано без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту, будинок не прийнятий до експлуатації, підстав для визнання права власності на це нерухоме майно немає, оскільки власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці та майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року встановлено, що житловий будинок «К-2», сарай «Л» та літня кухня «Д,д,д`» є самочинними будівлями, побудовані без належного дозволу та затвердженого проекту, не прийняті до експлуатації, спірне нерухоме майно - будинок «К-2»і сарай «Л»- є незавершеним будівництвом, а літня кухня «Д,д,д`» є частиною домоволодіння, його приналежністю і не може бути самостійним об'єктом права власності, зважаючи на те, що земельна ділянка по вул. Звенигородській, 27 у м.Дніпропетровську у власності фізичних осіб не перебуває.

Відповідно до акту від 02 жовтня 2009 року, фахівцем КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради було обстежено домоволодіння №27 по вул. Звенигородська в м. Дніпропетровську та складено акт про визначення розміру частки самочинно збудованих житлового будинку літ. К-2 (незакінчене будівництво та сараю літ.Л від усього домоволодіння, розташованого по вул. Звенигородська, № 27). Згідно до вищевказаного Акту, ОСОБА_7В, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом віл 19.06.1997 року належить ? частина домоволодіння та згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997 року належить 1/8 частина домоволодіння; ОСОБА_9 згідно договору забудови від 07.05.1954 року належить ? частина домоволодіння; ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997 року належить 1/8 частина домоволодіння.

Відповідно до довідки Дніпропетровської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру при Держкомземі України від 10.11.2008 року №11/8565/10/к, земельна ділянка, яка розташована по вул.Звенигородська, 27 в земельному кадастрі міста ні за ким не зареєстрована.

Відповідач правовстановлюючих документів на нерухоме майно за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Звенигородська, 27 не представила, проте в судовому засіданні встановлено, що відповідач є фактичним землекористувачем земельної ділянки за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Звенигородська, 27.

Суд приймає до уваги доводи представника відповідача щодо недоведеності факту зведення житлового будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Звенигородська, 27 та належності позивачу будівельних матеріалів, оскільки факт побудови самочинно збудованого житлового будинку літ. К-2 вже встановлено судом.

Окрім цього, факт здійснення позивачем самочинного будівництва за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Звенигородська, 27 віднайшов своє підтвердження підчас допиту свідків по справі: ОСОБА_12, який пояснив суду, що допомагав позивачу зводити будинок, клав стіни будинку разом з позивачем у позаробочий час; ОСОБА_13, яка пояснила суду, що проживає поруч з домоволодінням 27 по вул.Звенигородській у м.Дніпропетровську, та з вікон її будинку добре видно самочинно побудований будинок літ.К-2, та свідок бачила, що будинок зводився позивачем власноручно, у вихідні дні; ОСОБА_14, яка пояснила суду, що позивач розпочав зводити будинок за життя бабусі відповідача, яка надала дозвіл на будівництво, спочатку у будівництві допомагав і син відповідача, проте наприкінці зведення будинку відносини у сімї погіршились, позивача позбавили можливості проживати у домоволодінні, сторони розірвали шлюб.

02.10.2009 року КП «ДМБТІ» ДОР виготовлено технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок по вул.Звенигородській 27 в м.Дніпропетровську, де зазначено, що ОСОБА_7 є власницею 3/8 частин будинку, ОСОБА_8 1/8 частини, ОСОБА_9 ? частини. Домоволодіння складається з:

- житлового будинку літ.А-1, 1955 року побудови;

- житлового будинку літ.К-2, 2004 року побудови;

- вбиральні літ.В, літ.Г;

- літньої кухні літ.Д, 1979 року побудови;

- сарай літ.Е;

- літнього душу літ.Ж;

- сарай літ.И;

- сарай літ.Л, 2004 року побудови;

- навісу літ.М, 2004 року побудови;

- навісу літ.Н, 2004 року побудови;

споруд поз.1-16, І-І, ІІ.

Крім того, даний техпаспорт містить відомості про самовільне будівництво, яким є: житловий будинок літ.К-2, сарай літ.Л, літня кухня літ.літ.Д, д, д та зазначено про самозахват земельної ділянки площею 69 кв.м.

02.10.2009 року КП «ДМБТІ» ДОР складено акт визначення розміру частки самовільно збудованих житлового будинку літ.К-2 та сараю літ.Л від усього домоволодіння по вул..Звенигородській, 27 в м.Дніпропетровську та встановлено, що розмір частки самочинно побудованого будинку та сараю від усього домоволодіння складає 81/100 частин.

Відповідно до ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно п. а ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста, крім іншого, належить розпорядження землями територіальної громади.

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає поняття права власності, а саме: правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Субєктами права приватної власності відповідно до частини 1 статті 325 Цивільного кодексу України є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житловим будинком відповідно до частини 1 статті 380 Цивільного кодексу України є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Сторонами у цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких субєктивному праву одного відповідає субєктивний обовязок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З пояснень свідків та позивача установлено, що використані позивачем будівельні матеріали є елементами новозбудованого майна незавершеного будівництва житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Звенигородська, 27, літ.К-2.

Таким чином, усунення перешкод у користуванні будівельними матеріалами на даний час не є можливим, оскільки будівельні матеріали, будучи використанні за призначенням позивачем, видозмінилися та на теперішній час не існують в натурі як самостійна річ, обєкт.

Ані позивач, ані відповідач не є власниками спірного самочинно побудованого житлового будинку, який в експлуатацію не прийнятий, отже право позивача відповідачем не порушено та захисту не підлягає.

Аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи з принципів ст..376 ЦК України, котра проголошує право особи на звернення до суду з позовом про визнання права власності та право відповідного органу на звернення до суду з позовом про усунення порушень щодо прав інших осіб, та не делегує подібні права особам з іншим правовим статусом, в тому числі позивачу, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,15,37,57-60,88,169,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Саліха відмовити в повному обсязі.

Сплачений судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Шевцова