Справа № 415/4712/16-ц
Провадження № 2/415/2107/16
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.16 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

за участю секретаря Дьоміновій О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу « шахта ім.. ОСОБА_4» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі «шахти ім. Д.Ф. Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 05.08.2014 року був прийнятий відповідачем на посаду машиніста підземних установок 3 розряду з повним робочим днем під землею. 28 лютого 2016 року він був звільнений, за власним бажанням відповідно ст. 38 КЗпП України , отримав трудову книжку, але не отримав заробітну плату за грудень 2015 року у розмірі 1249,15 грн. Фактично відповідач з ним розрахувався 18.08.2016 року. У звязку з викладеним просив стягнути середній заробіток з моменту його звільнення до моменту фактичного розрахунку у розмірі 27 998,10 грн. та моральну шкоду у розмірі 24 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві, про що надав суду відповідні докази. Доповнив, що завдана моральна шкода полягає у тому, що йому тривалий час не виплачували заробітну плату, яку принизливо він намагався просити у відповідача, не міг з цього приводу оплачувати навчання сина, тому прийшлось оформляти кредит на навчання.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судовому засіданні позов визнав частково, не визнав в частині стягнення з підприємства моральної шкоди. Пояснив, що позивачеві виплачено всі нараховані розрахункові, крім заробітної плати за грудень 2015 року у розмірі 1249,15 грн.. Заборгованість виникла через незбалансованість в економіці. Як тільки кошти, передбачені на погашення заборгованості із заробітної плати за грудень 2015 року надійшли на розрахунковий рахунок шахти від ПАТ «Лисичанськвугілля», одразу ж буди перераховані позивачу. Керівництвом підприємства вживались всі заходи для погашення заборгованості по заробітній платі, отже відсутня вина підприємства та законні підстави задовольняти вимоги позивача з вимоги про стягнення моральної шкоди, також відсутній розрахунок суми завданої моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з трудовою книжкою, заповненою 28.02.2016 року, на підставі наказу № 198к від 28.02.2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.9-10).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 95.08.2014 року та 28.02.2016року і звільнений за власним бажанням.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 6 від 08.09.2016 року, яка видана ПАТ «Лисичанськвугілля» заборгованість із заробітної плати, становить за грудень 2015р. 1249,15 грн. (а.с.13).

Згідно з довідкою № 6 від 23.11.2016 року, яка видана ПАТ «Лисичанськвугілля» середній заробіток складає 239,30 грн.. (а.с.43)

Відповідно додатку до листа Мінсоцполітики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15-13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів з моменту звільнення ОСОБА_1 до моменту фактичного розрахунку складає 117 днів (44-48).

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за 117 робочих днів становить 27 998,10 грн.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягають у задоволенню, а саме у розмірі 27 998,10 грн..

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Що до вимог позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 24 000,00 грн., суд вважає за необхідне у задоволені цієї частини позову відмовити, за його не обґрунтованістю, у зв'язку з тим, що позивач не надав доказів того, що невиплата заробітної плати відповідачем призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривню 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу « шахта ім.. ОСОБА_4» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу « шахта ім. Д.Ф.Мельникова» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 27 998 (двадцять сім тисяч дев»ятсот днв»яносто вісім) гривень 10 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу « шахта ім.. ОСОБА_4» судовий збір на користь держави у сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 копійок.

В частині стягнення моральної шкоди відмовити

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині сплати середнього заробітку за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Б.Чернобривко