Ухвала іменем україни 31 березня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом до ПАТ «КБ «Надра Банк».

Свої вимоги мотивували тим, що 3 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та банком укладений договір кредиту на отримання грошових коштів для споживчих цілей строком до 20 липня 2023 року на загальну суму 44 160 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 12,99 % річних.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є поручителями ОСОБА_2

Посилаючись на те, що умови основного договору в цілому є несправедливими і всупереч нормам статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" банк не надав їм в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту її детальний розпис з урахуванням процентної ставки; до спірного договору банк включив положення, що є несправедливими, містить ознаки нечесної підприємницької практики. Окрім того, спірна угода вчинена відповідачем, який не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг.

Тому просили визнати недійсними кредитний договір та договори поруки.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.642 - 643 ЦК України.

Підписанням спірного договору, анкети та окремої заяви ОСОБА_2 засвідчив, що він ознайомлений з інформацією, яка наведена у договорі та додатковій угоді, а отже погодився з її умовами, які є для нього обов'язковими та виникли на підставі, як основного так і додаткового договору.

На виконання спірних правочинів сплачував обов'язкові платежі, отже до певного часу погоджувався з умовами договору та додаткової угоди.

Посилання позивачів, що перед укладенням кредитного договору та договорів поруки їх не було повідомлено у письмовій формі про орієнтовану сукупну вартість кредиту спростовуються матеріалами справи, зокрема інформація про умови кредитування підтверджена графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Підписуючи спірні договори, позивачі підтвердили факт ознайомлення з елементами вартості кредиту та умовами кредитування і в тому числі в іноземній валюті. Укладеними договорами чітко визначено умови надання кредиту та порядок погашення кредиту. До банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів позивачі не звертались.

Резюмуючи наведене, вбачається, що при укладенні спірних договорів позивачі діяли свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняли рішення про вибір контрагента та вступили з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання оспорюваних правочинів не дійсним, не встановлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк