АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5688/16 Справа № 201/2077/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Батманова В. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

20 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Посунся Н.Є., Баранніка О.П.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 листопада 2014 року відповідач отримав від неї грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США за купівлю-продаж у майбутньому квартири АДРЕСА_1, зобов'язавшись при цьому продати позивачу вказану квартиру та сторони дійшли усної домовленості щодо вартості квартири в розмірі 75000,00 доларів США. Проте на початку 2015 року, у зв'язку із зростанням курсу долара США, значно зменшились ціни на нерухоме майно і відповідач визначив остаточну вартість квартири у 65000,00 доларів США без врахування отриманого авансу у розмірі 3000,00 доларів США, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу не був укладений, частково сплачені за квартиру кошти не повернуті. Тому позивач просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 78442,29 грн., (що еквівалентно 3000,00 дол. США станом на 15.02.2016 року) та судові витрати по справі.

Заочним рішеннямЖовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аванс в розмірі 78442,29 грн. та судовий збір в розмірі 784,42 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 25 листопада 2014 року позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США за придбання у майбутньому квартири АДРЕСА_1, що підтверджується оригіналом розписки, наявної в матеріалах справи на аркуші 45. Згідно вказаної розписки, грошова сума у розмірі 3000,0 дол. США названа «завдатком».

Факт написання розписки та отримання грошових коштів у вказаному розмірі визнано відповідачем, що стверджується, зокрема, змістом його апеляційної скарги.

В подальшому договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов'язання, може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт отримання ОСОБА_2 від позивача грошової суми в розмірі 3000,00 дол. США з умовою подальшого укладення договору купівлі-продажу квартири; приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, - місцевий суд дійшов правильного висновку, що передані 3000,00 дол. США ОСОБА_2 є авансом, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_3

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 13 лютого 2012 року №6-176цс12, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апелянта про те, що між сторонами, шляхом оформлення розписки, було укладено попередній договір щодо придбання у майбутньому нерухомого майна, - не спростовують наведених вище висновків суду. Крім того, згідно ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору, а, відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій нотаріальній формі. Отже, апелянтом не доведено факту укладення сторонами попереднього договору у належній письмовій нотаріальній формі, а, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Висновок місцевого суду про необхідність задоволення позовних вимог є правильним, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303, 308 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді