Справа № 487/9384/14-ц
Провадження № 2/487/20/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі судового засідання Забродській Г.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та іпотеки, поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві вказувала, що з 19 квітня 1996 року по 07 липня 2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу було придбано наступне майно - квартира АДРЕСА_1, вартістю 250000 грн; автомобіль VOLVO S40, вартістю 130000 грн; в квартирі АДРЕСА_2 - обладнано опалення, бойлер, вхідні двері, замінено каналізаційні труби на суму 30000 грн., паркетне покриття на суму 20000 грн., кухонний гарнітур вартістю 10000 грн., газовий котел вартістю 10000 грн.

Посилаючись на те, що придбане за час шлюбу вищезазначене майно є їх спільною сумісною власністю, при поділі спільного майна подружжя частки дружини та чоловіка є рівними, відповідач незаконно утримує майно в себе, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 125000 грн. грошової компенсації за інше спільне майно.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги. Зазначила, що 22.08.2014 року ОСОБА_2 з метою приховати майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, уклав з ОСОБА_5 договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. В свою чергу ОСОБА_5 передав вказану квартиру в іпотеку ОСОБА_6 за договором від 27.08.2014 року.

Посилаючись на викладене, а також на те, що після розірвання шлюбу на її утриманні залишилось двоє дітей, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір купівлі - продажу спірної квартири за №519 від 22.08.2014 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, визнати недійсним договір іпотеки за №531 від 27.08.2014 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 визнати право власності на автомобіль VOLVO S40, автомобіль OPEL, конвектор, бойлер, вхідні двері, паркет, кухонний гарнітур, газовий котел.

Представник ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала. Стверджувала, що квартира АДРЕСА_1 не є об'єктом права спільної сумісної власності і не підлягає поділу, оскільки була придбана ОСОБА_2 за особисті кошти. ОСОБА_2 розпорядився нею на власний розсуд шляхом продажу і на даний час власником вказаної квартири є інша особа. Відповідно, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу спірної квартири від 22.08.2014 року та інші договори щодо цього нерухомого майна. ОСОБА_4 є співвласницею квартири АДРЕСА_3, де проживає після розірвання шлюбу. Автомобіль VOLVO S40 дійсно був придбаний у період шлюбу за спільні кошти,, а тому ОСОБА_2 не заперечує проти його виділення у власність ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна. Крім того, представник ОСОБА_2 зазначала, що позивачем не доведено наявність іншого спільного майна, що підлягає поділу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З 19.04.1996 року по 24.06.2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 11.05.2006 року ОСОБА_2, від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_4, придбав у власність квартиру АДРЕСА_1.

Отже встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Оцінюючи твердження щодо придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_2, з урахуванням положень ст.ст.10,60 ЦПК України щодо обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд констатує, що стороною відповідача не надано належних і достатніх доказів на підтвердження таких доводів. Надана відповідачем копія заяви пана ОСОБА_10 від 12.12.2014 року про вручення 04.07.2013 року пану ОСОБА_2 40000 євро, не може бути прийнята судом як доказ, оскільки кошти, про які йдеться в заяві були вручені відповідачу білш ніж через сім років після придбання спірної квартири. Копії листів від 12.03.2016 року з місця роботи (компанія IESCA) містять лише інформацію про період роботи, заробітну плату та умови праці. Крім того, вказані копії листів надано на іноземній мові без засвідченого належним чином перекладу, а тому суд вважає їх недопустимими доказами з урахуванням положень ст.ст.57-59,64 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч.2 ст.61 СК України заробітна плата, одержана одним із подружжя є об'єктом права спільної сумісної власності.

Отже, спірна квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Судом також безспірно встановлено, що під час перебування у шлюбі, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 набули у власність автомобіль VOLVO S40, вартістю 130000 грн., який зареєстрований за ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 22.08.2014 року ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_5 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Продаж вказаної квартири відповідно до договору здійснено за 345299 грн. Відомості про надання ОСОБА_4 згоди на продаж спірної квартири відсутні.

ОСОБА_5 передав спірну квартиру в іпотеку ОСОБА_9 згідно іпотечного договору від 27.08.2014 року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1 на свій розсуд і проти валі ОСОБА_4

Відповідно до ст.71 СК України та роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділу підлягає лише наявне в натурі спільне майно подружжя на час такого розподілу. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд вважає, що оскільки спірна квартира АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2, відповідачем була відчужена після розірвання шлюбу, з останнього слід стягнути на користь позивача вартість ? частини вказаної квартири, а саме 172649,50 грн.

При вирішенні питання про поділ автомобіля VOLVO S40 суд враховує те, що він є неподільною річчю, зареєстрований за позивачем ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти визнання права на вказаний автомобіль при його поділі за позивачем. З урахуванням викладеного суд вважає, що спірний автомобіль доцільно залишити у власності позивача.

Вимоги ОСОБА_4 про поділ майна - автомобіля OPEL; конвектора, бойлера, вхідних дверей, паркету, кухонного гарнітуру, газового котла, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 не підлягають задоволенню за недоведеністю, з урахуванням положень ст.ст.10,60 ЦПК України, оскільки позивачем не надано доказів про наявність вказаного майна на час поділу, його придбання в період шлюбу та за спільні кошти.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі - продажу спірної квартири АДРЕСА_1 за №519 від 22.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та іпотечного договору щодо вказаної квартири за №531 від 27.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є право чин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний право чин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Оспорюваний договір купівлі - продажу за №519 від 22.08.2014 року та іпотечний договір за №531 від 27.08.2014 року вчинені у формі, встановленій законом та нотаріально посвідчені.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України №6-7цс15 від 08.04.2015 року, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчужені спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними право чинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Приймаючи до уваги викладене, а також стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації вартості ? частини спірної квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договору купівлі - продажу за №519 від 22.08.2014 року та іпотечного договору за №531 від 27.08.2014 року задоволенню не підлягають.

Керуючись , ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості ? частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 172649,50 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль VOLVO S40.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3654 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК