Провадження №2/760/4360/16;
Справа 760/9960/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Громадської організації "Батьки за вакцинацію" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить:

1.визнати недостовірною інформацію розміщену у мережі інтернет на сайті http://medic.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 в:

1.1.твердженні першому «Живая вакцина - смертельный риск».

1.2.твердженні другому «...На сегодняшний день, даже в экзотической Индии с 2009 года этот тип вируса не входит в вакцину от полиомиелита. Для прививания детей используется бивалентная ОПВ, содержащая вирусы только 1-й и 3-й типы».

1.3. твердженні третьому «С 2016 года МОЗ обещает использовать в Украине живые вакцины только с ослабленными вирусами 1го типа».

1.4. твердженні четвертому «В связи с риском заражения ребенка и развития у него типичного для полиомиелита паралича, живую оральную вакцину не используют для вакцинации».

1.5.твердженні п'ятому «Живая оральная вакцина опасна тем, что содержит, хоть и ослабленный, но живой и «боеспособный» вирус полиомиелита, который в одном из 500 000 - 1 млн случаев приводит к развитию вакциноассоциированного паралитического полиомиелита (ВАПП)».

1.6.твердженні шостому «Другими словами, 2 года назад один из малышей на Закарпатье был привит живой оральной полиовакциной (ОПВ), после чего из-за низкого иммунитета ребенка, вирус не был уничтожен, а с фекалиями попал во внешнюю среду».

1.7.твердженні сьомому «3 октября в МОЗ поступили сообщения о первых смертельных случаях в поствакцинальных период, т.е. в течении 30 дней после того, как была сделана прививка от полиомиелита».

2. зобов'язати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, 03055) не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, розмістити на інтернет-сайті http://medic.ua повний текст судового рішення про визнання недостовірною інформації, розміщеної в мережі інтернет на порталі http://medic.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 в :

2.1.твердженні першому «Живая вакцина - смертельный риск».

2.2.твердженні другому «...На сегодняшний день, даже в экзотической Индии с 2009 года этот тип вируса не входит в вакцину от полиомиелита. Для прививания детей используется бивалентная ОПВ, содержащая вирусы только 1-й и 3-й типы».

2.3.твердженні третьому «С 2016 года МОЗ обещает использовать в Украине живые вакцины только с ослабленными вирусами 1го типа».

2.4.твердженні четвертому «В связи с риском заражения ребенка и развития у него типичного для полиомиелита паралича, живую оральную вакцину не используют для вакцинации».

2.5.твердженні п'ятому «Живая оральная вакцина опасна тем, что содержит, хоть и ослабленный, но живой и «боеспособный» вирус полиомиелита, который в одном из 500 000 - 1 млн. случаев приводит к развитию вакциноассоциированного паралитического полиомиелита (ВАПП)».

2.6.твердженні шостому «Другими словами, 2 года назад один из малышей на Закарпатье был привит живой оральной полиовакциной (ОПВ), после чего из-за низкого иммунитета ребенка, вирус не был уничтожен, а с фекалиями попал во внешнюю среду».

2.7.твердженні сьомому «3 октября в МОЗ поступили сообщения о первых смертельных случаях в поствакцинальных период, т.е. в течении 30 дней после того, как была сделана прививка от полиомиелита».

3.зобов'язати ОСОБА_2 (адреса: невідома) не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом опублікування на інтернет-сайті http://medic.ua інформацію наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ. Шановні відвідувачі сайту!

Звертаємо Вашу увагу на те, що інформація, яка була поширена на початку грудня 2015 року інтернет-сайті http://medic.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 в:

Твердженні першому «Живая вакцина - смертельный риск».

Твердженні другому «...На сегодняшний день, даже в экзотической Индии с 2009 года этот тип вируса не входит в вакцину от полиомиелита. Для прививания детей используется бивалентная ОПВ, содержащая вирусы только 1-й и 3-й типы».

Твердженні третьому «С 2016 года МОЗ обещает использовать в Украине живые вакцины только с ослабленными вирусами 1го типа».

Твердженні четвертому «В связи с риском заражения ребенка и развития у него типичного для полиомиелита паралича, живую оральную вакцину не используют для вакцинации».

Твердженні п'ятому «Живая оральная вакцина опасна тем, что содержит, хоть и ослабленный, но живой и «боеспособный» вирус полиомиелита, который в одном из 500 000 - 1 млн случаев приводит к развитию

вакциноассоциированного паралитического полиомиелита (ВЛПП)».

Твердженні шостому «Другими словами, 2 года назад один из малышей на Закарпатье был привит живой оральной полиовакциной (ОПВ), после чего из-за низкого иммунитета ребенка, вирус не был уничтожен, а с фекалиями попал во внешнюю среду».

Твердженні сьомому «3 октября в МОЗ поступили сообщения о первых смертельных случаях в поствакцинальных период, т.е. в течении 30 дней после того, как была сделана прививка от полиомиелита» -

є недостовірною, а відтак підлягає спростуванню.

4.судові витрати солідарно покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Права, свободи та інтереси фізичних осіб захищаються у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обгрунтоває свої позовні вимоги, зазначенні доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Із аналізу ст. 119 ЦПК України вбачається, що зміст позовної заяви фактично повинен складатися із а) вступної, б) мотивувальної та в) прохальної частини, а також з додатку до позовної заяви та повинен бути підписаний особою, яка її подає.

Позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Згідно ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі;

3) зміст позовних вимог;

4) ціну позову щодо вимог майнового характеру;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Позивач зазначив адресу проживання відповідача-1, на підтвердження чого надав довідку №29042016/1 від 29.04.2016, проте, як вбачається вищевказана адреса - це адреса власника доменного імені, а не адреса проживання.

Суддя звертає увагу позивача на те, що ним в позові також не зазначене місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс відповідача-2, що відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України є порушенням до вимоги форми та змісту позовної заяви.

Виходячи з цього, позивачу слід надати підтвердження місця проживання відповідача-1 та зазначити місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс відповідача-2.

Як вбачається з тексту поданої заяви, позивач в своїй позовній заяві не зазначив право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем, тобто з якими саме вимогами він звертається до відповідача, які його права порушуються, оспорюються або не визнаються відповідачем, якими доказами підтверджуються ці обставини та в який спосіб, визначений ст. 16 ЦК України, він просить поновити його права.

За таких обставин позивачеві необхідно зазначити які його права порушені, оспорюються або не визнаються відповідачем, навести обґрунтування своїх позовних вимог, зазначити докази на підтвердження кожної обставини, на яку він посилається, як на підставу своїх вимог.

З огляду на зазначене, позивачу необхідно вказати:

- в чому саме полягає порушення прав позивача відповідачами,

- якими нормами чинного законодавства обґрунтовується порушення такого права,

якщо воно є,

- якими діями відповідача порушено право позивача, якщо такі є.

Оскільки, відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Крім того, ч. 5 ст. 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, яким визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Так, в Законі України «Про судовий збір» міститься вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору, коло осіб та підстав їх звільнення від сплати судового збору.

З аналізу зазначеного закону вбачається, що позивач не відноситься до кола осіб звільнених від сплати судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Таким чином, наявність судового збору є передумовою відкриття провадження у справі враховуючи положення ч. 5 ст. 119 ЦПК України.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено на 2016 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривні.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана: юридичною особою 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено три самостійні немайнові вимоги, проте сплачено судовий збір лише в сумі 572, 00 грн., а тому позивачеві слід доплатити решту суми судового збору.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

При таких обставинах, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позов Громадської організації "Батьки за вакцинацію" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: