У х в а л а

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої при звільненні вихідної допомоги, за касаційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Міністерства аграрної політики та продовольства України на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 14 квітня 2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до наказу від 05 березня 2015 року № 95 «Про внесення змін до штатного розпису», кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 осіб до 125 осіб, а 20 травня 2015 року наказом № 197 змінено штатний розпис та скорочено посаду начальника управління інформаційно-адміністративної роботи, яку вона займала, а управління ліквідовано, кількість штатних працівників склала 134 особи.

Вказувала на те, що 15 червня 2015 року їй було вручено повідомлення від 03 червня 2015 року про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників підприємства, одночасно її було повідомлено про відсутність вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації, а також інших вакантних посад.

Зазначала, що 23 липня 2015 року відбулось засідання профспілкового комітету, де розглядалось подання Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») про надання згоди на її звільнення, на якому було відмовлено у наданні такої згоди, про що 28 липня 2015 року повідомлено адміністрацію підприємства.

Звертала увагу на те, що 23 жовтня 2015 року профкомом вдруге розглядалось питання про надання згоди на її звільнення та вдруге було відмовлено.

Разом з тим, 26 жовтня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з наказом про звільнення вона була ознайомлена 02 листопада 2015 року після виходу з лікарняного.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України після попередження про наступне звільнення відповідачем не були запропоновані усі наявні у період з 03 червня по 02 листопада 2015 року на підприємстві вакантні посади, а також вона була звільнена без згоди профспілкового органу, яким ненадання згоди на звільнення було належно обґрунтовано, звільнення відбулось без дотримання вимог п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Відповідачем не було проведено розрахунку при звільненні у встановленому законом порядку.

Посилаючись на наведене ОСОБА_4, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визнати незаконним наказ від 26 жовтня 2015 року № 285 про її звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 63 016 грн 59 коп. та передбачену колективним договором та невиплачену при звільненні вихідну допомогу у розмірі 10 758 грн 93 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним наказ ДП «Укрспирт» від 26 жовтня 2015 року № 285-к про звільнення ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді начальника управління інформаційно-адміністративної роботи ДП «Укрспирт».

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 63 016 грн 59 грн. та невиплачену при звільненні вихідну допомогу в розмірі 10 758 грн 93 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі допущене до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Зменшено розмір суми, що підлягає стягненню з ДП«Укрспирт» на користь ОСОБА_4 до 47 483 грн 89 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення вихідної допомоги в сумі 10 758 грн 93 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ДП «Укрспирт» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, оскільки в порушення вимог трудового законодавства, відповідачем не було запропоновано позивачу усіх вакантних посад, наявних на підприємстві в період від дня попередження позивача про наступне звільнення до дня звільнення.

Крім того, з рішень профспілкового комітету ДП «Укрспирт», що були направлені адміністрації підприємства, вбачається, що незгода профкому на звільнення позивача була обґрунтована тим, що роботодавцем не дотримано вимог ст. ст. 184, 40, 49-1 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

При цьому, відповідно до положень ст. 235 ч. 2 КЗпП України, у разі поновлення працівника на роботі, одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зменшуючи розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_4, а також скасовуючи рішення в частині стягнення вихідної допомоги та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що визначаючи розмір суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу, суд першої інстанції не врахував, що при звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі 15 532 грн 70 коп., яка за вимогами ст. 44 КЗпП України підлягає виплаті працівникові, який звільняється.

Таким чином, при визнанні звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, останній права на отримання вихідної допомоги не має, і сума отриманої позивачем вихідної допомоги підлягає відрахуванню із суми, що стягується з відповідача на користь позивача, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині розміру суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно змінити, зменшивши розмір цієї суми до 47 483 грн 89 коп.

Враховуючи викладене, положення ст. 44 КЗпП України та обставин справи, відповідно до яких ОСОБА_4 поновлена на роботі, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь останньої вихідної допомоги, яка була передбачена п. 3.2.6 колективного договору, відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції, в незміненій та не скасованій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу, а рішення суду першої інстанції, в незміненій та не скасованій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Міністерства аграрної політики та продовольства України відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, в незміненій та не скасованій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

О.С. Ткачук