Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Каленяка Едуарда Анатолійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначену квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 серпня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11 тис. доларів США з розрахунку 14,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк по 21 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 22 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 кв. м, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка становить 4 793,09 доларів США, з яких: 2 912,35 доларів США - тіло кредиту, 1880,74 долара США - відсотки.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сума кредитної заборгованості неспівмірна із вартостю іпотечного майна, разом з цим суд вказав про те, що позивачем не було дотримано процедури попереднього (досудового) врегулювання спору, зокрема, банк не направив відповідачу письмової вимоги про усунення порушень з виплати заборгованості по кредиту, у зв'язку з чим не мав права звертатися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у справі, дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателю слід відмовити через недоведеність позовних вимог, зокрема банк не подав належної оцінки вартості предмету іпотеки.

Однак, із такими висновками суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 22 серпня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 11 тис. доларів США з розрахунку 14,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 21 серпня 2017 року (а.с. 7-18).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» 22 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_3передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 кв. м., що належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с.19-22).

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором від 22 серпня 2007 року та договором іпотеки від 22 серпня 2007 року (а.с. 111 - 115).

ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2015 року утворилась кредитна заборгованість, яка становить 4 793,09 доларів США, з яких: 2 912,35 доларів США - тіло кредиту, 1 880,74 долара США - відсотки (а.с. 36,110).

Відповідно до звіту про оцінку від 20 листопада 2015 року ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 площею 65,4 м2 складає 457334 грн. (а.с.119-150).

Відповідно до довідки агентства нерухомості «Олімп» від 07 грудня 2015 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить в межах від 30 тис. до 32 тис. доларів США, в залежності від ремонтних робіт (а.с. 118).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи спір, не взяли до уваги умови договору іпотеки від 22 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3, а саме пункт 4.4.1, який передбачає прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання. Окрім того, цим же пунктом передбачено, що зазначений іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Разом з цим, сторони погодили, що вартість предмету іпотеки становить 108 070 грн (а.с. 19, 21).

Також слід зазначити, що відповідно до звіту про оцінку від 20 листопада 2015 року ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 площею 65,4 кв. м становить 457 334 грн (а.с.119-150).

Вказаний звіт виконаний суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» на замовлення ПАТ «Дельта Банк».

Разом з тим, судами попередніх інстанцій вказаний звіт до уваги не прийнято.

Суд апеляційної інстанції вказуючи про те, що вказаний звіт не може бути прийнятий належним доказом, оскільки його висновки базуються на припущеннях суб'єкта оціночної діяльності, не врахував, що відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому звіт про оцінку іпотечного майна відповідачем не оспорений, і останнім, у відповідності до положень статей 58, 59 ЦПК України, належних і допустимих доказів на спростування вказаного звіту не надано, а тому суд необґрунтовано не врахував надану банком оцінку іпотечного майна та безпідставно залишив позовні вимоги без задоволення.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не встановлено тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, а апеляційний суд цих недоліків не виправив, то ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 338, 342, 343-345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Каленяка ЕдуардаАнатолійовича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська