УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім» про зобов'язання провести зарахування зустрічних однорідних вимог, визнання договорів припиненими і звільнення майна з-під обтяжень; за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року та касаційної скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2013 року між ним та акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (далі - АТ «Брокбізнесбанк») було укладено договір банківського строкового вкладу «Інший», за умовами якого він передав банку на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 6 млн. грн строком на 24 місяці з терміном повернення до 30 квітня 2015 року. Майнове право вимоги на отримання коштів за вказаним договором ним передано в заставу банку на підставі договору застави, укладеного 24 квітня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним 29 січня 2010 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Панхім» (далі - ТзОВ фірма «Панхім»), а також згідно договору застави від 24 квітня 2013 року, укладеного з метою забезпечення виконання зобов'язань ТзОВ фірма «Панхім» по поверненню кредиту та відсотків за кредитним договором, укладеним 24 квітня 2013 року між банком та ТзОВ фірма «Пахнім». Відсотки за договором банківського вкладу він, як майновий поручитель товариства, направляв на погашення відсотків за вказаними кредитними договорами. У зв'язку з введенням тимчасової адміністрації банк з лютого 2014 року припинив виплату відсотків за договором банківського вкладу.

Зазначав, що 6 лютого 2014 року він уклав з ТзОВ фірма «Панхім» договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого він передав товариству права вимоги за договором банківського вкладу від 24 квітня 2013 року.

Станом на 28 лютого 2014 року ТзОВ фірма «Панхім» зобов'язано було повернути АТ «Брокбізнесбанк» тіло кредиту за кредитним договором від 29 січня 2010 року у розмірі 5 млн. 700 тис. грн та сплатити нараховані банком проценти за період з 31 січня 2014 року по 27 лютого 2014 року у розмірі 87 452 грн 05 коп. та тіло кредиту за кредитним договором від 24 квітня 2013 року у розмірі 2 млн. грн.

Разом з тим, станом на 28 лютого 2014 року АТ «Брокбізнесбанк» було зобов'язано повернути ТзОВ фірма «Панхім», як новому кредитору замість нього, вклад згідно договору банківського вкладу від 24 квітня 2013 року у розмірі 6 млн. грн, а також сплатити проценти за вкладом за період з 1 лютого 2014 рок по 28 лютого 2014 року у розмірі 82 849 грн 32 коп.

Зазначав, що АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ фірма «Панхім» станом на 28 лютого 2014 року мали зустрічні однорідні грошові вимоги у розмірі 6 082 849 грн 32 коп., на підставі чого 28 лютого 2014 року ТзОВ фірма «Панхім» звернулось до банку із заявою про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог на суму 6 082 849 грн 32 коп. Проте банк такого зарахування не провів і не вважає вказані договори припиненими та направив йому претензію про погашення заборгованості.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати припиненими кредитний договір від 24 квітня 2013 року з 12 березня 2014 року та частково кредитний договір від 29 січня 2010 року з 28 лютого 2014 року в частині повернення тіла кредиту у розмірі 4 млн. грн та сплати процентів за період з 29 січня 2010 року по 27 лютого 2014 року у розмірі 4 485 474 грн 38 коп., а також визнати припиненими укладені на забезпечення вказаних кредитних договорів договори поруки, іпотеки та застави.

У квітні 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося в суд з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2013року між банком та ТзОВ фірма «Панхім» було укладено кредитний договір, за умовами якого товариство отримало кредит у розмірі - 2 млн. грн зі сплатою 19,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 23 квітня 2015 року. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручителем передано в заставу банку майнове право за договором банківського строкового вкладу «Інший» від 24 квітня 2013 року всумі 6 млн грн. Товариство належним чином не виконуваловзяті на себе зобов'язання і станом на 20лютого 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 529 753,69 грн, яку ПАТ «Брокбізнесбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року об'єднано в одне провадження позов ОСОБА_4 до ПАТ «Брокбізнесбанк», ТзОВ фірма «Панхім» про визнання договорів припиненими із позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ТзОВ фірма «Панхім» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Брокбізнесбанк» провести зарахування зустрічних однорідних грошових вимог ТзОВфірма «Панхім» на суму 6 082 849,32 грн. згідно договору банківського вкладу від 24 квітня 2013 року у розмірі 6 млн. грн з процентами у розмірі 82 849,32 грн у рахунок погашення заборгованості ТзОВ фірма «Панхім» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором від 24 квітня 2013 року по поверненню тіла кредиту в сумі 2 млн. грн та по кредитному договору від 29 січня 2010 року по поверненню тіла кредиту в сумі 4млн. грн та процентів в розмірі 52 849,32 грн станом на 28лютого 2014 року.

Визнано припиненим кредитний договір від 24 квітня 2013 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВфірма «Панхім» та договір поруки від 24 квітня 2013 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4

Визнано припиненим кредитний договір від 29 січня 2010 року, укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ фірма «Панхім» з 28 лютого 2014 року в частині повернення тіла кредиту в сумі 4 млн. грн та сплати відсотків в сумі 4 485 747,38 грн.

Визнано припиненим договір банківського строкового вкладу «Інший» від 24квітня 2013 року, укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні позову ПАТ "Брокбізнесбанк" відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права: ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та рішення суду першої залишити в силі; ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк»просить скасувати судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ПАТ «Брокбізнесбанк», суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що на день звернення до банку з заявою про зарахування зустрічних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 і рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 лютого 2014 року в ПАТ «Брокбізнесбанк» була запроваджена тимчасова адміністрація.

Крім того, 6 серпня 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» пред'явив вимогу ТзОВ фірма «Панхім» про повне дострокове погашення кредитної заборгованості 6 серпня 2014 року, чим відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя. Таким чином, якщо кредитор на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.Оскільки з позовом до ОСОБА_4 банк звернувся у квітні 2015 року, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦПК України порука ОСОБА_4 є припиненою.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 26 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк»відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

С.П.Штелик