У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки недійсними, визнання зобов'язань за кредитним договором виконаними, стягнення грошових коштів за договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року позивач звернувся із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що між ним та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») 06 грудня 2006 року укладено договір споживчого кредиту № , відповідно до якого, банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 64 500 дол. США, що в еквіваленті становить 325 725 грн. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 06 грудня 2006 року № 71358, відповідно до умов п. 1.1. якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед банком, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі. Також, 06 грудня 2006 року між відповідачем та позивачем укладено іпотечний договір № 35889, відповідно до умов п. 1.1. якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до умов п. 1.2. іпотечного договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання всіх грошових зобов'язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0. В подальшому 16 листопада 2009 року між відповідачем та позивачем укладено Додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0, відповідно до умов якої сторонами був погоджений строк сплати процентів за кредитним договором. ОСОБА_2 вважає, що з самого початку банк ввів його в оману, тому що укладений кредитний договір суперечить положенням чинного законодавства, оскільки при видачі валютного кредиту не передбачив валютні ризики і не врахував його платоспроможність, а тому змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідноч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов спірного договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконував його умови, а відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, а тому правові підстави для визнання недійсним оскаржуваного правочину відсутні.

Також, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено прав позивача, як споживача фінансових послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Суди дійшли правильного висновку, що твердження позивача про те, що банком не надавалась інформація щодо покладення на нього валютних ризиків є надуманими, оскільки банк не впливає на зміну курсу валют і не може прогнозувати чи встановлювати офіційний курс гривні до іноземних валют. Крім того, під час укладення кредитного договору, банк надав інформаційний лист в якому викладені умови кредитування, а також зазначено, що у випадку обрання кредитування в іноземній валюті, банк попереджає клієнта про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором покладаються на клієнта банку.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції та апеляційний суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки недійсними, визнання зобов'язань за кредитним договором виконаними, стягнення грошових коштів за договором, за касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак