Провадження № 2-2116/16
І М Е Н Е М УКРАЇНИ
19 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Кучерина Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Головного слідчого управління Національної поліції України, треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту та виключення з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, -
Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, що накладений на все його майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0766 га, що знаходиться на АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі постанови без номеру 09.01.2009 слідчого СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренко Є.Г. в рамках кримінальної справи.
Відповідно до ст. 37 ЦПК України та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» судом замінено первинного відповідача - Головне слідче управління МВС України на Головне слідче управління Національної поліції України.
Керуючись ст. 37 ЦПК України та постановою КМУ від 31.03.2015 року № 150 «Про Міністерства юстиції» третю особу - Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві замінено на Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києва.
Представники Відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про місце та час проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.
З урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також того, що позивач не заперечує проти вирішення справи у порядку передбаченому статтею 224 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача, а також третьої особи на підставі наявних доказів.
Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Встановлено, що під час оформлення спадщини позивачу стало відомо, що на все його майно накладено арешт- заборону на відчуження.
Номер запису про обтяження: 3744307
Дата перенесення: 09.12.2013 року 12:41:30
Номер запису про обтяження: 3744446
Дата перенесення: 09.12.2013 року 12:45:31
Номер запису про обтяження: 3746955
Дата перенесення: 09.12.2013 року 14:13:17
Запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено 09.12.2003 року 14:14:38 на підставі до новостворених розділів.
Також, в матеріалах справи наявний лист Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2015 року, № 1/754/1/15 з якого вбачається, що в провадженні суду перебуває вищезазначена кримінальна справа, проте, згідно обвинувального висновку позивач не є учасником вказаної справи - не визнаний обвинуваченим, потерпілим чи свідком.
Будь-яких інших заборон щодо всього нерухомого майна позивача зазначена постанова не містить, що свідчить про зазначення слідчим СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренко Є.Г. недостовірних даних державному реєстратору при подачі заяв про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна відносно позивача № 13/4-439/52 та № 13/4-439/71.
Це свідчить про протиправність дій слідчого СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренко Є.Г., що виразились у поданні державному реєстратору недостовірних даних про об'єкти обтяження позивачів.
До такого ж висновку прийшов Окружний адміністративний суд міста Києва, що викладений в постанові суду від 07.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_16 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Поряд з цим слід зазначити, що в судовому засіданні встановлено, що нерухоме майно, на яке за постановою слідчого накладено заборону на відчуження, було успадковано позивачем після смерті його батьків.
Іншу ? частину вказаного нерухомого майна позивач отримав у спадок після смерті своєї матері, що належало їй на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.09.2000 року (будинок) та від 28.11.2003 року (земельна ділянка), а саме на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2013 року та ? частину земельної ділянки площею 0,0766 га, що знаходиться на АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.12.2013 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 126 КПК України (в редакції 1961 року) в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
Статею 79 КПК України (в редакції 1961 року) не передбачено арешту всього нерухомого майна особи як способу збереження речових доказів у справі.
Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наявність заборони на відчуження нерухомого майна позивача, а також відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, на підставі постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 р. обмежує право власності позивача на успадковане майно.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.
Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26сц13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі, а саме в ухвалі ВССУ від 29.07.2015 року, 04.11.2015 року, 11.11.2015 року.
Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Статтею 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.
Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.
За встановлених обставин, зважаючи на те, що право власності є непорушне, а вчинені дії відповідача порушують право власності позивача, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 30, 57, 60, 61, 88,169,212-215 ЦПК України, ст. ст. 19, 41 Конституції України, ст. ст. 15,16,182,316,319,321,391 ЦК України, ст.ст. 26, 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», суд
Звільнити з під арешту, скасувавши заборону на відчуження на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0766 га, що знаходиться на АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, що накладена на підставі постанови без номеру 09.01.2009 року слідчого СОГ ГСУ МВС України в м. Києві Крамаренко Є.Г. (запис № 8386872), об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.
Номер запису про обтяження: 3744307
Дата перенесення: 09.12.2013 року 12:41:30
Номер запису про обтяження: 3744446
Дата перенесення: 09.12.2013 року 12:45:31
Номер запису про обтяження: 3746955
Дата перенесення: 09.12.2013 року 14:13:17
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя