ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/992/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Цимбал І.К.

за участю секретаря Корпусенко А.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання правочину частково не дійсним -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між сторонами було укладено два правочини відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язався надати ОСОБА_3, а останній в свою чергу їх оплатити. З боку ОСОБА_2 умови договору були виконані, в свою чергу ОСОБА_3 від зобов'язань щодо оплати у строк передбачений договорами відмовився в односторонньому порядку. Враховуючи наведене ОСОБА_2 був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_3 позов не визнав та звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання правочинів в частині визначення розміру оплати не дійсним, посилаючись на те, що такий розмір порушує морально - етичні норми при визначенні останнього. Так, послуги передбачені договором є юридичними,а ОСОБА_2 адвокатом, однак при визначення розміру гонорару ним не було враховано правила адвокатської етики та законодавство, що регулює відповідні правовідносини.

В судовому засіданні представника ОСОБА_3 підтримав зустрічний позов з підстав зазначених в останньому та просив відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що послуги ОСОБА_2 не були надані у тому об'ємі, які відповідали розміру гонорару, також дії ОСОБА_2 на думку представника відповідача, під час виконання договору не були достатньо кваліфікованими. Представник ОСОБА_3 вважає, що досвід, наукові звання та ступені, не можуть бути покладені в основу визначення гонорару, оскільки ключовими моментами є обсяг виконаної роботи, якість та час який був затрачений на її виконання. Також представник відповідача зазначив, що розмір гонорару під час підписання ОСОБА_3 договорів, в останніх визначений не був.

ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на відсутність правових підстави для задоволення останнього. Заперечення представника ОСОБА_3 щодо вимог первісного позову ОСОБА_2 вважає неспроможними, ОСОБА_3 будь яких претензій з приводу обсягу та якості послуг наданих за договорами не висував, тим більш пропозиція щодо розміру оплати була висунута ОСОБА_3 особисто.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

06.08.2013 року сторони уклали договори про надання правової допомоги із додатками (далі - договори; додатки) /а.с. 18, 19, 45, 46/.

Відповідно до договорів та додатків ОСОБА_2 адвокат, бере на себе обов'язок здійснювати захист ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підзахисних, якщо його буде визнано підозрюваним чи підсудним, а також надавати усні консультації з питань кримінального права та процесу та на вимогу підзахисного надавати інші види правової допомоги, а ОСОБА_3 зобов'язався сплатити ОСОБА_2 сто доларів США за одну годину надання правової допомоги, але не менше однієї тисячі доларів США не пізніше 16.08.2013 року у гривнях за курсом НБУ встановленим на день сплати.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 06.08.2013 року, на прохання ОСОБА_3 останній за попередньою усною домовленістю із ОСОБА_4 щодо надання правових допомоги і розміру оплати ОСОБА_2 приїхав до квартири підзахисного, оскілки за вказаним місцем проводився обшук /а.с. 49-90/. ОСОБА_2 на обшук допущено не було і останній разом із ОСОБА_3 знаходились біля будинку де проводився обшук, саме там на прохання ОСОБА_3 укласти договори у письмовому вигляді, були оформлені попередні домовленості сторін. Протягом 06.08.2013 року та вночі 07.08.2013 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 юридичні консультації, після закінчення обшуку у квартирі, ОСОБА_2 було допущено до останньої, де він перевіряв правильність складення процесуальних документів. В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 продовжили співпрацю у вигляді зустрічей та надання усних консультацій.

Проте, після настання часу оплати послуг, а саме 16.08.2013 р. ОСОБА_3 обумовлену суму ОСОБА_2 не сплатив, мотивуючи це утрудненим фінансовим становищем, проте і на даний час зобов'язання по оплаті за договорами не виконав.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заперечуючи вимоги первісного позову, представник ОСОБА_3 не надав доказів про те, що ОСОБА_2 не виконав умови договорів щодо надання юридичних консультацій клієнтам, надав їх не у повному обсязі або неналежної якості, про що свідчить відсутність письмових претензій до ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3, ОСОБА_4, скарг до кваліфікаційної комісії адвокатів, вимог у письмовому вигляді як і форма договорів щодо розірвання останніх внаслідок односторонньої відмови.

З огляду на вище наведене, вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язань носить правомірний характер у разі порушення зобов'язання іншою стороною в останньому. Разом з тим, доказів на підтвердження порушення договірних зобов'язань сторін з боку ОСОБА_2 в судовому засіданні не встановлено, а отже одностороння відмова ОСОБА_3 від виконання грошового зобов'язання за договорами є неправомірною і порушенням умов договорів.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_3 виконати умови договорів про оплату послуг є законними, обґрунтованими і такими, що повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, суд вважає що вимоги зустрічного позову є неспроможними виходячи з наступного.

Згідно ст. 6 ЦК України, Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ОСОБА_3 не навів правових підстав для визнання не дійсним правочинів в частині визначення розміру гонорару, посилаючись на п. 28 Правил адвокатської етики, які не є актом цивільного законодавства України в розумінні ст. 4 ЦК України і не встановлюють підстави не дійсності договорів про надання правової допомоги.

Крім того і ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», у якій зазначено складові для визначення розміру гонорару зокрема, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, а також зазначено, що гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, не встановлює підстав для визнання правочинів не дійсними, адже визначені у вказаній нормі критерії за своїми ознаками є виключно суб'єктивними та оціночними поняттями.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 є доцентом кафедри кримінального права та процесу, кандидатом юридичних наук, десять років стажу адвокатської діяльності, вагомий досвід у галузі кримінального права /а.с. 42-44, 92 - 109/, а отже беззаперечно має право на високу оцінку своїх здібностей та на власний розсуд визначення вартості своїх послуг. Крім того, ОСОБА_2 виконував укладені договори в період відпустки /а.с. 91/, доказів про незадовільний матеріальний стан відповідача, останній не надав, договори сторонами укладені добровільно. Таким чином, підстав передбачених ст. 203, 215 ЦК України, для задоволення вимог зустрічного позову, зокрема судом не встановлено.

Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню у повному обсязі, в свою чергу у задоволенні зустрічного позов суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 14, 15, 60, 61, 210 - 218 ЦПК України,

ст.ст.6, 203, 215, 509, 610-612, 515,627, 629, 651, 654, 901 - 903, 907, ЦК України,ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», п. 28 Правил адвокатської етики, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 45246 грн. 82 коп., судові витрати в розмірі 452 грн. 48 коп., а всього стягнути 45699 /сорок п'ять тисяч шістсот дев'яносто дев'ять/ грн. 30 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання правочину частково не дійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: