Справа № 464/1940/16 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/6591/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Сихівська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, Сихівський відділ державної виконавчої служби про звільнення від сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Сихівська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, Сихівський відділ державної виконавчої служби про звільнення від сплати аліментів відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що вироком Сихівського районного суду м. Львова по справі №464/11824/14-к від 11.12.2014 року ОСОБА_3 визнано винуватою за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України. Однак, суд першої інстанції не з'ясував обставин справи, відмовивши в задоволенні клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження. Зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідачку було засуджено, апелянтом було прийнято рішення про припинення сплати аліментів на її користь, натомість грошові кошти він перераховував на рахунок доньки, а також ніс всі інші необхідні витрати. Крім цього, зазначає, що в матеріалах справи наявні документи, які засвідчують велику кількість боргів відповідачки перед іншими особами, однак з моменту відкриття виконавчого провадження, нею не погашено жодного боргу. Зважаючи на спосіб життя відповідачки та те, що фактично він займається утримання дитини вважає, що кошти які він сплачуватиме їй як аліменти остання витрачатиме їх на погашення своїх боргів.

В судове засідання окрім позивача решта особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ст.ст. 179-181, 185, 186, 197 СК України та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 7.02.2008р. вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7.02.2008р. та до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили, на підставі чого судом було видано виконавчий лист, який в подальшому був пред'явлений до виконання в Сихівський ВДВС ЛМУЮ. Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ Семен І.Р. від 9.10.2013р., за заявою відповідачки ОСОБА_3 від 26.09.2013р., відкрито виконавче провадження № 39981696 з виконання вищевказаного рішення суду, про що повідомлено стягувача та боржника, виконавчий лист №2-763/08 виданий 11.08.2008р. Як стало відомо суду, про що позивач не заперечує, останній, належним чином рішення суду не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка на даний час становить понад 30000 грн. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, що, також, підтверджується поясненнями позивача даними в судовому засіданні, основною обставиною, яка, на думку позивача, має істотне значення та відповідно є підставою для звільнення його від сплати аліментів, є наявність у відповідачки боргових зобов'язань, за якими на даний час відкритті виконавчі провадження, а відтак сума аліментів, що підлягає стягненню, може бути звернена в рахунок погашення заборгованостей відповідачки, що в свою чергу порушуватиме принцип цільового призначення аліментів. Позивач стверджує, що фактично лише він займається утриманням доньки, забезпечуючи її усім необхідним, оплачує навчання та відпочинок дитини. В той час як відповідач ніде не працює, не має жодного доходу, веде асоціальний спосіб життя, має величезні борги та по суті дитину не утримує. Проте, та обставина, що відповідач з власної ініціативи надає своїй дитині додаткові кошти чи оплачує її навчання та відпочинок, не являє собою іншу обставину, що має істотне значення, для звільнення його від сплати аліментів. Більше того, спільна донька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, чітко вказала, що як її батько (позивач по справі), так і матір (відповідач по справі), беруть рівну участь у її вихованні та утриманні. Посилання позивача на те, що примусово стягнені з нього кошти по сплаті аліментів в користь відповідача, можуть бути не використані на утримання доньки, оскільки ОСОБА_3 має великий обсяг боргових зобов'язань, що являє собою ризик спрямування аліментів на їх погашення, є необґрунтованими, так як кошти по сплаті аліментів в силу ч.1 ст.179 СК України повинні спрямовуватись лише на утримання дитини, а фактичні підстави для сумніву у належному цілеспрямовані таких коштів у суду відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону; обставини, які суд вважав встановленими є доведеними; також судом у повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, тому рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно вимог ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Також, відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Крім цього, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні, підставою для звернення його до суду з даним позовом є те, що він фактично здійснює утримання спільної дитини сторін та те, що відповідач засуджена, веде аморальний спосіб життя та має наявними ряд майнових зобов'язань, що може свідчити про те, що отримані від нього як аліменти кошти можуть бути нею використані не на утримання дитини, а на погашення таких боргових зобов'язань.

Як вбачається із пояснень позивача у суді апеляційної інстанції, матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, спільна дитина сторін ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає з матір'ю, відповідачем по справі та її (матері) батьками.

За рішенням суду позивач зобов'язаний сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання згаданої, їх спільної дитини, однак такого свого обов'язку фактично належним чином не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що складає суму близько 30 тис. грн.

Відповідач дійсно була засуджена вироком суду за ст.ст. 190 ч.1, 190 ч.2, 358 ч.3, 70 КК України та крім цього є боржником у ряді виконавчих проваджень про стягнення грошових коштів на користь різних осіб.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та ствердив сам позивач жодних належних та допустимих доказів про те, що сплачені ним кілька разів кошти як аліменти на користь дитини були використані відповідачем не в інтересах дитини, - немає та більше того із заявами до органу опіки та піклування про перевірку цільового використання коштів сплачених ним як аліментів він не звертався.

Сплата ним певних сум коштів на картковий рахунок дитини та оплата ним певних освітніх чи інших послуг для дитини, при тому, що дитина постійно проживає з відповідачем та перебуває на постійному її утриманні, - не слід вважати повним утриманням позивачем їх спільної дитини та не свідчить про необхідність звільнення позивача від сплати аліментів, яких він фактично не сплачує.

Крім цього, певні припущення позивача про те, що у випадку сплати ним аліментів такі можуть бути використані відповідачем на погашення своїх боргів, а не на користь дитини теж не слід вважати обґрунтованими доводами, які б свідчили про необхідність звільнення його від сплати аліментів.

Також, позивачем не наведено жодних доводів, які, відповідно до ст. 197 СК України свідчили б про необхідність звільнення його від сплати заборгованості зі сплати аліментів, що виникла.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра