Справа № 199/9189/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2016 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Руденко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу;-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідачів з позовною заявою про розірвання шлюбу, як непідсудна Амур-Нижньодніпровському районному суду, з наступних підстав.

Згідно наданої довідок обласного адресного бюро відповідач ОСОБА_2 не зареєстрована в Дніпропетровській області. В позові позивач зазначає, що фактично відповідачка мешкає за межами України, а саме у ФРН.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред'являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування (ч. 10

ст. 110 ЦПК),а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них (ч. 2 ст. 110 ЦПК). Відповідно до ст. 111 ЦПК Верховний Суд України

визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі,

якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами,

встановленими ст. 110 ЦПК.

Проте, позивачем не надано доказів, що спільні неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, або він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача чи існує домовленість між ними щодо розгляду справи за місцем проживання позивача.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що дана справа суду не підсудна, тому, у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

При зверненні до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн.

За таких обставин, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір слід повернути.

Керуючись п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу, розяснив право повторного звернення з даними позовними вимогами в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх перебування, або за місцем знаходження майна відповідача.

Зобовязати Управління державної казначейської служби України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська повернути ОСОБА_1 сплачений 08 грудня 2016 року за платіжним дорученням № 150649137 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. в АТ «Ощадбанк».

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5-денного строку з дня отримання її копії, шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги.

Суддя