Справа № 372/4005/15-ц
провадження № 2-90/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Мори О.М.,

при секретарі судового засідання Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 ( далі по тексту Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 ( далі по тексту Відповідач - 1), ОСОБА_3 ( далі по тексту Відповідач -2) , ОСОБА_4( далі по тексту Відповідач -3), ОСОБА_5( далі по тексту Відповідач -4), ОСОБА_6( далі по тексту Відповідач -5), ОСОБА_7( далі по тексту Відповідач -6), в якому просить визнати недійсним договір оренди від 05 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 на підставі Довіреності серії НАО 526402 від 03 липня 2015 року та ОСОБА_4 Сергійлвичем, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження житловим будинком, який розташований за адресою: м. Українка, вул Київська, 6/є, Обухівський район, Київська область, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з зазначеного житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив в своїй позовній заяві, що з 26 лютого 1977 року з відповідачем по справі ОСОБА_3 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі по 24 вересня 2014 року, коли було здійснено реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду. В період шлюбу подружжям було набуто у спільну сумісну власність нерухоме майно, в тому числі й вищезазначений житловий будинок, право власності на який було оформлено на відповідача ОСОБА_3 згідно укладеного 26 вересня 2001 року з ОСОБА_8 договору купівлі-продажу будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 3793. 05 липня 2015 року позивач приїхавши до власного будинку, побачила, що в ньому знаходяться невідомі їй особи, в звязку з чим нею було викликано міліцію та в подальшому подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Від співробітників міліції позивачу стало відомо, що 05 липня 2015 року ОСОБА_2, як орендодавцем, було укладено на підставі виданої ОСОБА_3 довіреності серії НАО 526402 від 03.07.2015 року, договір оренди будинку що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є з орендарями ОСОБА_4 Сергійлвичем, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Позивач посилалась на те, що довіреність видана ОСОБА_2 від 03.07.2015 року ОСОБА_3 на представництво інтересів в органах судової влади та не уповноважувала на укладення договору оренди на майно, а тому відповідач-1 не мав права на укладення договору оренди від 05.07.2015 року, окрім того, в договорі оренди предмет договору зазначений як житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/-Е, а згідно договору купівлі продажу подружжям було придбано житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є. Інша довіреність, видана ОСОБА_3 на вчинення дій з питань оформлення документів повязаний з ремонтом, обслуговуванням, здачею в оренду житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є ОСОБА_2 06 липня 2015 року, тобто через день після осопорюваного договору оренди. Окрім того, позивач зазначає, що оскільки відповідач-1 від імені ОСОБА_3 без її письмової згоди та її відому уклав оспорюваний договір оренди будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, зазначений договір виходить за межі дрібного побутового та суперечить нормам ЦК України і СК України, внаслідок чого такий правочин є недійсним і позивач просить усунути прешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження житловим будинком, шляхом виселення з нього відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, а також просили стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, сплачені при зверненні до суду.

Відповідач -1 та представник відповідача 2 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, подавши письмові заперечення на позов , в судовому засіданні 17.03.2016 року позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю посилаючись на його безпідставність. В судове засідання 22.03.2016 року ОСОБА_2 не з»явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, заяв, клопотань до початку судового засідання від нього не надійшло.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Суд, враховуючи вимоги ст.ст. 169, 175 ЦПК України вважає за можливе закінчувати розгляд справи у відсутність відповідачів, оскільки справа тривалий час перебуває в провадженні суду, при цьому 17.03.2016 року в судовому засіданні оголошувалась перерва в зв"язку а клопотанням відповідача-1 про зобов"язання позивача надати йому для огляду оригінал договору оренди, після чого в судове засідання він не зявився.

Суд заслухавши учасників у справі, що зявились в судове засідання, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 26 лютого 1977 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( а.с. 10).

26 вересня 2001 року ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку з ОСОБА_8, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 3793 та право особистої власності ОСОБА_3 на будинок було зареєстровано в КП КОР Обухівського БТІ.

Рішенням Ватутінського районного народного суду м. Києва від 20 серпня 1992 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

14 листопада 2011 року ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6-Є.

24 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції складено відповідний актовий запис № 322 про те, що 24 вересня 2014 року здійснено реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_3 Серії І-БК №157974 від 24.09.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2015 року позивач зверталась до правоохоронних органів з приводу того, що в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6-Є заходились невідомі особи та в подальшому з цього приводу нею подано заяву про вчинення кримінального правопорушення.

05 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір оренди будинку що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є.

З наданих документів та пояснень сторін встановлено і те, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано і на даний час в суді знаходиться на розгляді справа про поділ спільного майна подружжя, в яке входить будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є, що переданий в оренду та ніяких рішень по даній справі судом не постановлено, окрім того, в порядку забезпечення позову в межах розгляду справи про поділ майна подружжя накладено арешт на будинок що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є.

Відповідно до ст.ст.63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності; дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 31 ЦК України передбачено, що правочин вважається дрібно побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Згідно до ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

По даній справі в суді встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Київська, 6/є був придбаний 26 вересня 2001 року , тобто в період перебування ОСОБА_3 у шлюбі. Жодного належного доказу того, що даний будинок є особистою власністю одного з подружжя Шабловських суду не було надано, тобто даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя до часу, коли буде прийняте рішення (у разі прийняття такого рішення судом) щодо належності даного будинку на праві особистої власності комусь із подружжя, вони обидва мають рівні права на володіння та користування даним житлом. Встановлено та не оспорено, що спірний житловий будинок було передано в оренду ОСОБА_2 відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 згідно договору оренди 05 липня 2015 року, терміном до 05 липня 2016 року. Доказів того, що позивач надавав свою згоду на укладення спірного договору оренди суду не було надано, навпаки в судовому засіданні було встановлено з пояснень позивача та відповідача ОСОБА_2, що така згода у письмовому вигляді позивачем не надавалася. Суд погоджується з тим, що спірний договір оренди є договором стосовно цінного майна, оскільки цей договір стосується житлового будинку, з правом користування ним, проживання в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 60 СК України спірний договір оренди порушує право співвласника ОСОБА_1 на половину майна яке придбано ОСОБА_3 за час шлюбу.

Згідно ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом також враховується і те, що вимоги встановлені ст. 203 ЦК України не є дотриманими під час укладення правочину сторонами договору, так як Відповідач 1 ОСОБА_2 на момент укладення спірного договору оренди не мав повноважень на його укладення, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи копії довіреності від 03 липня 2015 року наданої йому ОСОБА_3 такі повноваження йому надані не були, а довіреність, що уповноважувала ОСОБА_2 на укладення договору оренди була надана ОСОБА_3 06 липня 2015 року, тобто вже після укладення спірного договору оренди.

Викладене вище свідчить про те, що позовні вимоги позивача щодо визнання спірного договору оренди недійсним знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити позивачу перешкод в користуванні та розпорядженні спірним будинком шляхом виселення з нього, суд приходить до того, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не було надано жодних доказів того, що саме зазначені відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні житлом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, оцінюючи всі докази досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачі порушили право позивача при укладенні вищезазначеного договору оренди, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судових витрат пропорційно до задоволених вимог, що складаються з витрат по сплаті суми судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст.15, 57, 59, 60 ,61, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 202,203,215, 261, 715 ЦК України, суд,

В И Р И Ш І В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір оренди від 05 липня 2015 року, укладений мід ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 на підставі Довіреності серії НАО 526402 від 03 липня 2015 року та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір в рівних частинах з кожного по 40,60 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_10