Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Ковальовій Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Потьомкінській, 8 в м. Миколаєві, виділивши у користування ОСОБА_1 73/100 частки земельної ділянки, ОСОБА_2 26/100 частки земельної ділянки, ОСОБА_3 міській раді 1/100 частки земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона та відповідач є власниками земельної ділянки, площею 661 кв. м., яка була виділена для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель на підставі рішенням ОСОБА_3 міської Ради народних депутатів №23/32 від 26 жовтня 2000 року.Посилаючись на те, що між співвласниками вказаного будинку не досягнуто згоди щодо користування земельною ділянкою, позивач просила визначити порядок користування земельною ділянкою.

Позивач у судовому засіданні просила про задоволення позову та визначення порядку користування земельною ділянкою за варіантом 2 заключення експертизи, посилаючись на те, що даний варіант відповідає її інтересам та надала суду заяву про закінчення розгляду справи у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що зазначені позивачем частки у власності на будинок №8 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві не відповідають розміру часток, які є у власності співвласників згідно з правовстановлюючими документами. Окрім того, експертом при проведенні експертизи не врахована частка земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 міській раді, та просила про закінчення розгляду справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради просила у задоволенні позову відмовити, оскільки експертом не наданий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, з врахуванням власності відповідача на домоволодіння, на даний момент не вирішено питання щодо розподілу будинку за ідеальними частками власників, або ж компенсування її вартості та просила про закінчення розгляду справи у її відсутність.

Судом ухвалено про закінчення розгляду справи у відсутності сторін.

Обставини справи, встановлені судом.

Житловий будинок №8 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, зокрема: 42/100 часток будинку належить ОСОБА_2, 57/100 часток належить ОСОБА_1, а 1/100 частина передана ОСОБА_3 міській раді.

За ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 42/100 частки на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 14 липня 1994 року, визнаного дійсним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2003 року.

За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 57/100 часток на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 23 березня 1999 року, визнаного дійсним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2007 року.

Також, на підставі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 лютого 2009 року спадщина у вигляді 1/100 частки будинку, після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_6, померлого 15 березня 1986 року, визнана відумерлою та вищевказана частка у будинку передана територіальній громаді в м. Миколаєві в особі виконавчого комітету ОСОБА_3 міської Ради.

Відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, на підставі рішення ОСОБА_3 міської Ради народних депутатів від 26 жовтня 2000 року №23/32 ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5Г.М. була передана земельна ділянка, площею 0.0661 га. для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради про поділ земельної ділянки задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25.06.2013 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.03.2013 року скасовано та ухвалено нове. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради про поділ земельної ділянки відмовлено.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України).

Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов*язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.

За змістом ст.ст.78,125 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють та користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ст.89 ЗК України встановлено, що в осіб - співвласників жилого будинку виникає спільна сумісна власність на земельну ділянку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

При цьому, при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Крім того, відповідно до п.п.21,22 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться у сумісній власності, у випадках, коли жилий будинок було поділено в натурі, визначається насамперед договором між співвласниками будинку та земельної ділянки, а тому суд, відповідно до ст.88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів, як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

При цьому, суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників.

Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою та для зміни цього порядку підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Таким чином, законом презюмується, що частки співвласників земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності співвласників жилого будинку, є рівними. Також закон надає право кожному з співвласників на виділ своєї окремої частки із спільної сумісної власності. Право на визначення розміру частки, яке належить співвласнику, закон надає також суду з урахуванням конкретних обставин справи та правовідносин сторін, які виникли на час звернення до суду.

Без визначення розміру земельної ділянки загального користування, визначення часток у праві сумісної власності, вирішити питання про розмір земельної ділянки, яка може бути виділена її співвласникам в натурі, неможливо.

У випадку неможливості виділення в натурі частки, на яку претендує позивач, суд може виділити частку, яка є меншою за площею., або за відповідним позовом визначити порядок користування земельною ділянкою.

Частиною 1 статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Водночас, відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Викладене стосується також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відтак, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, визначаючи порядок користування земельною ділянкою, повинен це враховувати і виділяти у користування співвласнику ділянку, розмір якої відповідає розміру його частки у спільному майні, тобто, обирати такий варіант, при якому площа ділянок, які виділяються співвласникам, найбільше відповідають їхнім ідеальним часткам.

Проте, до вирішення питання які приміщення жилого будинку та господарські будівлі будуть розподілені кожному із співвласників, неможливо вирішити питання і про визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки неможливо врахувати жодної із вище перелічених складових, які слід приймати при визначення порядку користування земельною ділянкою.

До того ж, відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №58-59 від 28.11.2014 року, (який містить п*ять варіантів користування земельною ділянкою) передбачає користування вищезазначеної земельної ділянки лише з залишенням її частини в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та без врахуванням інтересів ОСОБА_3 міської ради, як співвласника житлового будинку.

За такого, у відповідності до вимог ст.ст. 147 ч.6, 212 ЦПК України, такий висновок експерта не може бути покладений судом в основу визначення порядку користування земельною ділянкою по вулиці Потьомкінській, 8 у м. Миколаєві.

Судом роз*яснювалось позивачу право на призначення додаткової (повторної) експертизи, однак, позивач даним правом не скористувалась. Суд же розглядає вимоги у спосіб, передбачений законом з виконанням вимог ст.ст. 3, 4, 10, 11 ЦПК України.

Вказане не позбавляє позивача на захист порушеного права у спосіб, передбачений законом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в строки та порядку, передбаченому ст. ст. 293 - 296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова