АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/764/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1; представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського національного економічного університету про визнання трудової угоди з науково-педагогічним працівником такою, що укладена на невизначений строк, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тернопільського національного економічного університету (надалі - ТНЕУ) про визнання трудової угоди з науково-педагогічним працівником такою, що укладена на невизначений строк, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

18 лютого 2016 року позивач звернулася до суду із письмовою заявою в якій просила стягнути з ТНЕУ в її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16508,40 грн.

24 березня 2016 року позивачка звернулася до суду із повторною заявою про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ТНЕУ на її користь моральну шкоду в сумі 31340,00 грн.

28 квітня 2016 року позивачка знову звернулася до суду із заявою про уточнення розміру позовних вимог. Просила стягнути з ТНЕУ на її користь втрачену заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 23 249,33 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського національного економічного університету про визнання трудової угоди з науково-педагогічним працівником такою, що укладена на невизначений строк, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що наявність у матеріалах справи двох довідок про заробітну плату підтверджують той факт, що трудові відносини станом на 2 вересня 2015 року розірвані не були, а тому дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтвердили непостійнсть характеру навчально-виховного процесу та неможливості встановлення трудових відносин на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи у ТНЕУ. Наголошує на тому, що власноручне заповнення розділу 3 Обов'язки науково-педагогічного працівника у контракті №195/13 від 31 серпня 2012 р. є підтвердженням її наміру про укладення безстрокового контракту. Відповідачем було внесено дату завершення дії контракту позивачки без її відома та без її згоди. Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази погодження строкового характеру трудових відносин.

В апеляційному суді позивач підтримала вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача вважає заявлену апеляційну скаргу безпідставною. Просив відмовити у її задоволенні.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом установлено, що 18 червня 2007 року між Тернопільським національним економічним університетом в особі ректора та ОСОБА_1 укладено контракт №219/09 з науково-педагогічним працівником вищого навчального закладу, що є у державній власності, згідно якого позивача призначено на посаду доцента кафедри економіки і управління інвестиціями на термін з 18 червня 2007 року до 31 серпня 2009 року.

Пунктом 6.1. цього Контракту передбачено, що він може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами контракту, зокрема, передбачено припинення контракту після закінчення терміну його дії.

15 квітня 2009 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до ректора ТНЕУ про продовження дії контракту з 01 вересня 2009 року.

Відповідно до п.6.6. контракту від 18 червня 2007 року №219/09, враховуючи письмове звернення ОСОБА_1, продовжено дію контракту про призначення позивача на посаду доцента кафедри менеджменту організацій та інвестицій на термін з 01 вересня 2009 року по 31 серпня 2012 року та переведено її на 0,8 ставки.

31 серпня 2012 року між Тернопільським національним економічним університетом в особі ректора та ОСОБА_1 укладено контракт №195/13 з науково-педагогічним працівником вищого навчального закладу, що є у державній власності, згідно якого позивача призначено на посаду доцента кафедри менеджменту організацій та інноваційного підприємництва на термін з 01 вересня 2012 року до 31 серпня 2013 року.

Пунктом 6.1. цього Контракту передбачено, що він може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством та умовами контракту, зокрема передбачено припинення контракту після закінчення терміну його дії.

30 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до ректора ТНЕУ про продовження дії контракту з 01 вересня 2013 року.

Відповідно до п.6.6. контракту від 31 серпня 2012 року №195/13, враховуючи письмове звернення ОСОБА_1, продовжено дію контракту про призначення позивача на посаду доцента кафедри менеджменту організацій та інноваційного підприємництва на термін з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року та переведено її на 0,8 ставки, у зв'язку з чим 30 серпня 2013 року внесено зміни до контракту від 31 серпня 2012 року №195/13.

29 серпня 2014 року, з врахуванням письмової заяви ОСОБА_1 про продовження їй дії контракту, внесено зміни до контракту від 31 серпня 2012 року №195/13 та продовжено його дію з позивачем на термін з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року. Призначено ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри менеджменту організацій та інноваційного підприємництва та переведено її на 0,5 ставки.

Відповідно до витягу з протоколу №1 засідання Вченої ради Тернопільського національного економічного університету від 27 серпня 2015 року «Про обрання за конкурсом на заміщення вакантних посад», в частині обрання за конкурсом ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри менеджменту та публічного управління (0,5 ст.), ухвалено не обирати позивача на вказану посаду.

Наказом ректора Тернопільського національного економічного університету №226-К/тр від 31 серпня 2015 року ОСОБА_1, доцента кафедри менеджменту організацій та інноваційного підприємництва на 0,5 ставки, звільнено з посади 31 серпня 2015 року у звязку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України), про що в трудовій книжці позивача зроблено відповідний запис.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст.2 КЗпП України передбачено право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковий, на визначений строк та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ст.21 КЗпП України).

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з п.10 «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року, яке було чинним на час укладення контракту між Тернопільським національним економічним університетом та ОСОБА_1, відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників, може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо термінів трудового договору має право кожна із сторін.

Пунктом 9 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст.9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається зі змісту укладеного між сторонами контракту №195/13 з науково-педагогічним працівником вищого навчального закладу, що є у державній власності, від 31 серпня 2012 року, з наступним внесенням до нього змін 30 серпня 2013 року та 29 серпня 2014 року, ОСОБА_1 неодноразово виявляла бажання та укладала з Тернопільським національним економічним університетом саме строковий трудовий договір. Умовами цього контракту (п.6.1.) передбачено його припинення після закінчення терміну його дії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (п.2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Тобто, звільнення працівника у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору та не є ініціативою роботодавця.

Таким чином, наказ ректора Тернопільського національного економічного університету №226-К/тр від 31 серпня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України) є законним та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо відмови у задоволенні вимог позивача про визнання трудової угоди з науково-педагогічним працівником ОСОБА_1 №195/13 від 31 серпня 2012 року такою, що укладена на невизначений строк.

Відповідно до ст.39-1 КЗпП України передбачено, якщо після закінчення строку трудового договору (п.2 і 3 ст.23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 23, вважається такими, що укладені на невизначений строк.

Як установлено в судовому засіданні, 27 серпня 2015 року Вчена рада Тернопільського національного економічного університету не обрала ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри менеджменту та публічного управління за конкурсом, а тому між трудові відносини між сторонами не були продовжені, згідно контракту №195/13 з науково-педагогічним працівником вищого навчального закладу, що є у державній власності, від 31 серпня 2012 року, з наступним внесенням до нього змін 30 серпня 2013 року та 29 серпня 2014 року. За вказаних обставин, посилання позивача на те, що трудова угода з науково-педагогічним працівником ОСОБА_1 №195/13 від 31 серпня 2012 року є такою, що укладена на невизначений строк безпідставні, оскільки продовження трудових відносин після спливу строку контракту може мати місце за взаємною згодою сторін трудового договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 27 серпня 2015 року Вчена рада Тернопільського національного економічного університету не обрала ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри менеджменту та публічного управління за конкурсом, між сторонами не були продовжені трудові відносини, а тому позивачка була підставно звільнена з роботи за наказом ректора Тернопільського національного економічного університету №226-К/тр від 31 серпня 2015 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України).

Вірним є висновок суду щодо відмови у стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки, у відповідності до ст.235 КЗпП України та п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами), стягнення середньомісячного заробітку можливе лише, коли звільнення буде визнано незаконним, а таких обставин у суді не встановлено.

Суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 31340,00 грн., оскільки не було встановлено порушення законних прав позивача, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як це передбачено ст.237-1 КЗпП України.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, що між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, оскільки з матеріалів справи, додаткової угоди від 29 серпня 2014 року по внесенню змін до контракту від 31 серпня 2012 року №195/13 вбачається, що дію контракту продовжено з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що суд не врахував факту існування трудових відносини станом на 2 вересня 2015 року, а тому дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк, не приймаються до уваги, оскільки такі твердження спростовуються наказом ректора Тернопільського національного економічного університету №226-К/тр від 31 серпня 2015 року, за яким позивач була звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України) саме 31 серпня 2015 року, трудовою книжкою із відповідним записом про звільнення позивача. За таких обставин, доводи позивача, що спірний наказ не був виданий 31 серпня 2015 року, спростовуються випискою із наказу, представленою відповідачем суду, а також оглянутою апеляційним судом книгою наказів Тернопільського національного економічного університету, де міститься оригінал даного наказу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача на дві довідки про заробітну плату, котрі на її думку підтверджують, що трудові відносини станом на 2 вересня 2015 року розірвані не були, а тому дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3