АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар Окармус О. М.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 червня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Чернівці ради (далі - Управління) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії.

У подальшому до участі у справі залучено правонаступника Управління - Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради.

Позивач зазначав, що за заявою ОСОБА_4 (покійного чоловіка відповідачки) він на сім'ю з двох осіб впродовж 2006-2009 роківотримував грошову субсидію на часткове відшкодування витрат з оплати за житлово-комунальні послуги, що отримувалися за адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

З серпня 2010 року за зверненням вже відповідачки вона впродовж 2010 року отримувала грошову субсидію.

________________________________________________________________________________________________

№ 22 ц-1109/16 Головуючий у 1 інстанції

Категорія 59 Семенко О. В.

Доповідач Яремко В.В.

У 2014 році працівниками Управління було виявлено розбіжність у деклараціях про доходи, які подавалися ОСОБА_4та ОСОБА_2, недостовірність поданої ними інформації, зокрема на момент звернення до Управління час отримання субсидії заявники мали у своєму володінні також інше жиле приміщення - квартиру по АДРЕСА_2, яку відповідачка відчужила у жовтні 2010 року.

Відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення), наявність указаного іншого житла унеможливлювало отримання зазначеної субсидії.

Всього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було надміру виплачено коштів у вигляді житлової субсидії 2853 грн 49 коп., 770 грн з яких відповідачкою повернуто.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 2083 грн 49 коп.

При цьому, вимоги за 2006-2009 роки вимоги до відповідачки заявлено як до спадкоємиці ОСОБА_4, а за 2010 рік - як до особи, що безпосередньо отримала надміру виплачені коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду Чернівецької області від 06 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради - 2083 грн 49 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позову.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ст. 310 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог в одній частині слід відмовити, а також закриття провадження у справі в іншій частині вимог.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У справі встановлено, що ОСОБА_4 (покійний чоловік відповідачки) на сім'ю з двох осіб впродовж 2006-2009 років отримував грошову субсидію на часткове відшкодування витрат з оплати за житлово-комунальні послуги, що отримувалися за адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

З серпня 2010 року за зверненням вже відповідачки вона впродовж 2010 року отримувала грошову субсидію.

Всього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було виплачено коштів у вигляді житлової субсидії 2853 грн 49 коп., 770 грн з яких, як стверджує позивач, відповідачкою повернуто.

Вимоги до ОСОБА_2 заявлено окремо за два різні періоди та з різних підстав: за 2006-2009 роки як до спадкоємиці ОСОБА_4, а за 2010 рік - як до особи, що безпосередньо отримала надміру виплачені коштів з огляду на недекларуванняіншого жилого приміщення - квартири по АДРЕСА_2.

Щодо вимоги до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів за 2006-2009 роки як до спадкоємиці ОСОБА_4, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з п. 13 Положення громадянин несе відповідальність за надані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру.

Відповідно до пункту 20 Положення свідоме надання особою неправдивих відомостей про майновий стан є підставою для стягнення надміру сплачених коштів у вигляді житлових субсидій.

Відповідно до ст. 1231 ЦК України, на підставі якої пред'явлено позов про стягнення надміру виплачених коштів за 2006-2009 роки, до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3).

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У справі встановлено і це визнається сторонами, що Управлінню стало відомо про смерть ОСОБА_4 1 жовтня 2009 року, а отже про відкриття спадщини.

Упродовж передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку позивач не пред'явив до відповідачки як спадкоємця вимоги про відшкодування шкоди (збитків), завданих наданням неправдивих відомостей про майновий стан, що спричинило зайву виплату коштів у вигляді житлових субсидій.

Отже, відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України позивач позбавляється права вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених коштів за 2006-2009 роки.

Тому, у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.

Що ж стосується вимоги, заявленої, до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів за 2010 рік, то провадження у цій частині підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі - постанова Пленуму № 3) роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України, ГПК України, КПК України або КУпАП віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про цивільне право (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Предметом спору за 2010 рік є повернення надміру виплачених грошових коштів - субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 31 постанови Пленуму № 3, ч. 4 ст. 50 КАС України передбачено, що громадяни України можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Такими випадками, наприклад, є: відповідно до ч. 2 ст. 2 та ч. 1 ст. 11 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено суб'єктів здійснення місцевого самоврядування, до яких належать й виконавчі органи ради. Згідно з підпунктом 25 п. 4 Типового положення про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 року № 790, таке управління відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Отже, спір між сторонами з приводу здійснення органом владних повноважень (Управлінням, Департаментом), делегованих йому законом, щодо контролю за розподілом бюджетних коштів, спрямованих на виплату субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому, на часткове задоволення апеляційної скарги, з урахуванням норми ч. 3 ст. 303 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з відповідачки надміру виплачених грошових коштів - субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за 2010 рік на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України підлягає скасуванню, а провадження у цій частині вимог - закриттю.

На підставі наведеного та керуючись пп. 2, 4 ч. 1 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 червня 2016 року скасувати.

У задоволенніпозову Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії в розмірі за період з 2006 по 2009 роки відмовити.

Провадження у даній справі в частині вимог про стягнення надміру виплачених коштів у вигляді житлової субсидії в розмірі за 2010 р закрити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк