"20" вересня 2016 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 вересня 2016р. Справа №642/3109/16 Провадження №2/642/1215/16

Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієв В.М.;

Секретаря Пшеничної Т.М.;

За участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, на початку березня 2015 року, позивач звернувся до відповідача, який працює у столярному цеху, з проханням виготовити кілька дерев'яних дверей і внутрішньо будинкові сходи.

Договір було оформлено простою розпискою яких було написано кілько.

З травня місяця 2015 року, позивач періодично телефонувати до відповідача, цікавлячись коли він виконає замовлення

22 квітня 2016 року позивач рекомендованим листом відправив ОСОБА_2, лист вимогу на повернення коштів, на що відповідач не дав згоди.

На момент подачі заяви, згідно з курсом НБУ України, на 24.05.2016 року (1 долар СІЛА - 25,12 грн (2900 доларів = 72 848 грн) , сімдесят дві тисячі вісімсот сорок вісім гривні. Таким чином, сума ціни позову будить становить 72 848+37 000= 109 848 грн. (сто девять тисяч вісімсот сорок вісім гривень).

Тому позивач на підставі вимог ст..1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України вимагає:

- стягнути з відповідача ОСОБА_3, на користь позивача суму боргу по розпискам (від 08.03.2015р., 09.07.2015р., 20.12.2015р., 24.02.2016р.,) в розмірі 2900 (двох тисяч девятсот) доларів США, курсом НБУ на момент винесення рішення суду, та за розпискою від 20.04.2015г. у розмірі 37 000 тисяч гривен.

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцяти пяти тисяч) гривен.

Відповідач своїх заперечень суду не надав.

Позивач, на позові наполягав. В поясненнях вказав обставини викладені в мотивування позовних вимог.

Відповідача, позовні вимоги не визнав. В пояснені вказав, що в він є особою приватним підприємцем. Він на виконання замовлення позивача частково виконав роботу. Вироби надіслані до Росії куди вказав позивач. Інша частина ще не виконана.

Вислухавши пояснення сторони, дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини:

Статтями 10 ч.3, 11 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог.

Проте, статтями 57, 60 ч.1, 3, 4 ЦПК України визначено: Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає доведеним факт, що позивач звернувся до відповідача який є приватним підприємцем щодо виготовити позивачу кілька дерев'яних дверей і внутрішньо будинкові сходи та встановити вказані вироби. Договір на виконання робіт сторони не складали, а були відповідачем видані позивачу розписками. Означені факти визнають обидві сторони, а тому не потребують доказування.

08 березня 2015 року відповідач передав позивачу розписку про отримання 1500 (одна тисяча п'ятсот) дол. США. У 20 квітні 2015 року, відповідач передав позивачу розписку про отримання 37000 грн. 09.07.2015 року відповідач передав позивачу розписку про отримання 400 (чотириста) дол. США.

Крім того в двох розписках наданих відповідачем позивачу на (600 (шістсот) дол. США 20.12.2015р і 400 (чотириста) дол. СІЛА 24.02 2016 р. були вказані повний перелік замовлення, які повинен передати відповідач позивачу та термін виконання замовлення, а також дату установки виробів 6 березня 2016 р згідно з умовами текстом останньої розписки підписаної відповідачем 24 лютого 2016 закінчився останній термін на виготовлення замовлення позивача.

22 квітня 2016 року позивач листом звернувся до відповідача щодо повернення коштів, на що відповідач не дав згоди.

Означені вище факти визнають обидві сторони, підтверджені письмовими доказами матеріалів справи.

На думку позивача між сторонами укладено договір позики на підставі якого позивач заявляє позовні вимоги.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів встановлений законом мінімальний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли кредитор є юридична особа - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який засвідчує передачу йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно з ч. 4 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, яка була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вимогами статті 509 ч.1 ЦК України визначено: Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Означені норми закону зазначають, що договором позики є передача коштів однією особою другої особи, а друга особа повинна повернути кошти в оговорений термін.

При цьому судом встановлено, що відповідач будучі приватним підприємцем отримав кошти від позивача на виконання робіт щодо виготовлення кілька дерев'яних дверей і внутрішньо будинкові сходи та встановити вказані вироби. Таким чином, правова позиція позивача щодо договору позики є хибною, т.я. на передані кошти позивач повинен отримати певні вироби.

Крім того, позивач заявляє вимоги про відшкодування на підставі статті 1167 ЦК України моральної шкоди.

Вимогами статті 1167 ч.1 ЦК України визначено: Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, позивач заявляє про стягнення моральної шкоди на загальних підставах в межах договору позики, що суперечить означеним правовідносинам.

Вимогами статті 865 ч. 1, 3 ЦК України визначено: За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

З аналізу вказаних норм закону, враховуючи пояснення позивача та відповідача, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір побутового підряду, про що свідчать досліджені судом розписки, згідно якого відповідач як приватний підприємець взяв на себе зобовязання відповідно до умов статей 509, 865 ЦК України щодо надання послуг позивачу у виготовленні кілька дерев'яних дверей і внутрішньо будинкові сходи та встановити вказані виробив.

Вимогами статті 10 ч.3 п. 4 Закону України від 12 травня 1991 року№ 1023-XII «Про захист прав споживачів» визначено: У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

- відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Стаття 22 вказаного закону, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

2. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, між сторонами існують договірні стосунки в межах виконання договору побутового підряду врегульовані означеними нормами закону. Але, позивач не заявляє позовних вимог матеріального та морального плану з наведених підстав.

Відповідно до вимог ст..11 ЦПК України суд позбавлено право виходу за межи позовних вимог.

Отже, в задоволені позовних вимог з підстав зазначених позивачем слід відмовити

Керуючись ст. 7, 10, 11, 57, 88, 130, 174, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст.ст. 509 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, та моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв