Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з указаним позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з липня 2008 року по лютий 2015 року у розмірі 31 988,62 грн., з яких: 20 507,71 грн. - борг за спожиту теплову енергію, 3 071,95 грн. - три відсотка річних, 8 408,96 грн. - інфляційні втрати.

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» обґрунтовувало свої вимог тим, що відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 та є користувачами послуг з централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі регулярно порушують умови та правила споживання послуг з централізованого теплопостачання, а тому за ними обліковується вказана заборгованість.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 31 988,62 грн., з яких: 20 507,71 грн. - борг за спожиту теплову енергію, 3 071,95 грн. - три відсотка річних, 8 408,96 грн. - інфляційні втрати. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються позивачем, а тому із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» підлягає до стягнення заборгованість за надані послуги згідно розрахунку, наданого останнім.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надає послуги з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

За змістом статей 214, 215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. У мотивувальній частині рішення зазначаються мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року, якою скасовано судовий наказ Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 квітня 2011 року про стягнення із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 боргу за надані послуги з теплопостачання, встановлено, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_2, однак на нього здійснювалися нарахування за житлово-комунальні послуги (а. с. 120). Вказані обставини також підтверджуються довідкою виконавчого комітету Мальчовецької сільської ради Барського району Вінницької області (а. с. 48).

Крім того, Замостянським районним судом м. Вінниці видано судовий наказ від 26 квітня 2011 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги централізованого теплопостачання, індекс інфляції та три відсотка річних у розмірі 16 622 грн. (а. с. 45).

Державним виконавцем 16 грудня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яке було відкрито на виконання судового наказу від 26 квітня 2011 року (а. с. 46).

14 лютого 2013 року між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та ОСОБА_4 укладено договір про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилася станом на 01 лютого 2013 року у розмірі 20 996,29 грн.

Також в матеріалах справи знаходяться копії квитанцій про оплату відповідачем комунальних послуг, які залишені судами поза увагою (а. с. 81 - 96).

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_4 вказувала, що позивачем надано невірний розрахунок, оскільки незрозуміло за які саме послуги утворилась заборгованість, між сторонами також було укладено мирову угоду про порядок розрахунку та договір про реструктуризацію заборгованості, а відповідач ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 та не є споживачем послуг, які надає КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). У рішенні має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суди на вказані обставини справи, доводи позивача та заперечення відповідача уваги не звернули, не зазначили, якими належними та допустимими доказами спростовані такі доводи та заперечення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а, отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не дали юридичної оцінки наданим сторонами доказам, не обґрунтували наданий позивачем розрахунок, враховуючи наявність судових наказів та виконавчих листів, угоди про реструктуризацію боргу та часткової сплати боргу, не перевірили складові розрахунку та кількість споживачів послуг з теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 1 кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська