Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/2760/15-ц Головуючий у 1 інстанції Кляшторний В.С.
Номер провадження 22-ц/778/2459/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2,

Суддів: Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Кристал-6», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6-М.В. звернулись до суду з позовом, який в процесі розгляді справи уточнювали, до ОСОБА_3, треті особи: ЖБК «Кристал-6», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що 17 січня 2006 року ОСОБА_9, батько відповідача, склав заповіт, яким заповів все належне йому майно своїй онуці ОСОБА_10-М.В., та колишній дружині його сина (відповідача у справі) ОСОБА_5 у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17 січня 2006 року приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_11, зареєстровано у реєстрі за № 91.

25 січня 2007 року між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 шлюб було розірвано.

17 грудня 2012 року ОСОБА_9 помер, після його смерті залишилось спадкове майно яке складається з квартири АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_9 позивачі та відповідач проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем та продовжують проживати у спірній квартирі.

У встановлений законом 6-місячний строк, 19 березня 2013 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, але їм було усно відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29 вересня 2011 року ОСОБА_9 склав заповіт на користь свого сина - відповідача по справі ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 4258.

Зазначений заповіт позивачі вважають недійсним, оскільки спадкоємець ОСОБА_9 на момент його складання не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, у звязку з тим, що наприкінці 2006 року він почав систематично вживати спиртні напої, що у сукупності призвело до залежності зловживання алкоголем, які негативно впливали на його стан здоровя, життя та працю. Спадкодавець останні два роки до смерті був тяжко хворим та прикутим до ліжка внаслідок перенесення у травні 2011 року ішемічного інсульту головного мозку, у нього були порушенні функції тіла, а саме: повний правосторонній параліч рухового апарату, порушення відтворення і розуміння мови, в тому числі труднощі у читанні, написанні, які відбулися в результаті пошкодження сосудів лівої півкулі головного мозку.

Крім того, позивачі зазначають, що перед «складанням» останнього заповіту спадкодавцю було видано новий паспорт на підставі його особистої заяви про видачу паспорта, замість втраченого ним паспорта громадянина України. Позивачі вважають, що відповідач скористався безпорадним станом свого батька та посприяв складенню заповіту на свою користь, що не відповідало волевиявленню померлого.

На підставі викладеного позивачі просять визнати заповіт складений ОСОБА_9 29 вересня 2011 року на користь відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 4528 недійсним та стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6-М.В. задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 29 вересня 2011 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 4528.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_5 (після шлюбу Абакарової) Г.-М.В. судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 243, 60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 121, 80 грн., а всього 365, 40 грн. по 182,70 грн. на користь кожної.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В засідання судової колегії відповідач ОСОБА_3 і його представник,треті особи не з»явились.Повідомлені про час і місце розгляду справи в порядку,передбаченому ст..76 ЦПК України,що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки.Нотаріус ОСОБА_7 просить справу розглядати у її відсутність. Інші учасники про причини своєї неявки не повідомили.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із позовної заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6-М.В. видно, що підставою їх позовних вимог про визнання недійсними заповіту, позивачі зазначили неспроможність спадкодавця розуміти значення своїх дій і керування ними під час його укладення, те, що волевиявлення не відповідає дійсній волі спадкодавця.

Задовольняючи позов, визнаючи недійсним заповіт, складений 29 вересня 2011 року ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що складаючи і посвідчуючи нотаріусом останній заповіт, спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій, а це в свою чергу відповідно до вимог ст. 225 України, чинного на момент посвідчення заповіту, призводить до його недійсності.

Судова колегія вважає висновки суду такими, що відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону, виходячи із наступного.

За вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6М.В. у звязку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище з "Набока" на "Абакарова", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 17 вересня 2015 року Шевченківським ВДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, мерія І-ЖС № 164513. (т. 1 а.с. 250).

25 січня 2007 року між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 025960, виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 45 (т. 1 а.с. 16).

17 грудня 2012 року спадкодавець ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 257379, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 28 лютого 2013 року, про що 20 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 7136. (т. 1 а.с. 11).

Спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_9, позивачі та відповідач проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем, після його смерті продовжують проживати у зазначеній квартирі.

У встановлений ст. 1270 ЦК України 6-місячний строк після смерті ОСОБА_9 позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6-М.В. звернулися з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12, якою була заведена спадкова справа.

19 березня 2013 року їм було усно відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29 вересня 2011 року ОСОБА_9 склав заповіт на відповідача, ОСОБА_3 (сина спадкодавця), який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 4528 (т. 1 а.с. 13-15).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2013 року (т. 1 а.с. 207) позов ОСОБА_3 до ЖБК «Кристал-6» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом було задоволено, але ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року (т. 2 а.с. 4-5) зазначене рішення суду було скасовано та в позові відмовлено.

24 березня 2012 року КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради спадкодавцю була встановлена перша група інвалідності підгрупи «Б», «загального захворювання», «безстроково», враховуючи перенесення ним хвороб, які призвели до стійкого обмеження життєдіяльності (т. 1 а.с. 18-21, 24-27).

Згідно довідки про причину смерті від 17 грудня 2012 року, причиною смерті спадкодавця було встановлено: атеросклеротична хвороба серця (т. 1 а.с. 17)). Діагнози судинного захворювання спадкодавця, ОСОБА_9 були встановлені лікарями за його життя та після його смерті.

У підтвердження факту тяжкого стану здоровя спадкодавця ОСОБА_9 з 10 травня 2011 року без будь-яких поліпшень стану здоровя до дня його смерті, КЗ «Центр первинної медикосанітарної допомоги № 2» наданні виписки з журналів медичної документації та лист від 04 лютого 2015 року за вих. № 16/01-09/з в якому зазначено, що хворий ОСОБА_9 спостерігався дільничним лікарем ОСОБА_13 з 09 червня 2011 року, після виписки хворого із неврологічного відділення КУ «Міська лікарня № 2», де проходив лікування та був оглянутий відповідними лікарями-спеціалістами даної установи.

Обслуговування дільничним лікарем спадкодавця відбувалися: лише 30 грудня 2011 року, 20 лютого 2012 року, 14 березня 2012 року, 30 березня 2012 року, саме після складання ОСОБА_9 спірного заповіту 29 вересня 2011 року.

В грудні 2012 року лікарем-невропатологом ОСОБА_14 встановлений діагноз: прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Залишкові явища ішемічного інсульту у руслі правої середньо-мозкової артерії. Лівобічний глибокий геміпарез с формуванням контрактури. Дізартрія. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. Артеріальна гіпертензія ІІ ст., ризик 4. Судинна деменція. Початкова катаракта обох очей. Ангіосклероз. Хронічна двобічна сенсорна туговухість І ст.. Ішемічна хвороба серця. Диффузний кардіосклероз. Сердцева недостатність ІІА ст.., функціональний клас 3. Після лікування на дому з 26.12.2011р. по 04.01.2012р. та висновків лікарсько-консультативної комісії, лікарем-невропатологом ОСОБА_14 було направлено відповідні медичні документи спадкодавця на огляд до МСЕК, якою й було встановлено факт незворотного процесу хвороби та присвоєння відповідної групи інвалідності ОСОБА_9

Згідно виписки з журналу медичної документації КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» в якому ведеться облік осіб, які предявляються лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) зазначено, що ОСОБА_9 двічі направлявся на проходження даної комісії з підстав стійкої втрати стану здоровя та для визначення групи інвалідності.

Згідно висновків судово-психіатричної експертизи № 67 від 10 лютого 2016 року, наданих експертами КУ «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, викладених у п. 23, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляв ознаки деменції внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, ішемічні інсульти). Внаслідок чого, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 29 вересня 2011 року.

Як зазначили експерти в останньому абзаці п. 24 своїх висновків, «комісія доходить висновку, що в період підписання заповіту 29 вересня 2011 року виявляв ознаки деменції внаслідок органічного ураження мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, інсульти). У звязку з тим, що деменція, з урахуванням віку підекспертного та внаслідок судинної патології (церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби, інсульти), це деструктивно-органічне ураження головного мозку, яке проявляється перед усім психічними розладами у вигляді порушення процесів осмислення, порушенням памяті, інтелекту, емоцій, волі та носить прогресуючий (незворотній) характер, що підтверджується медичною документацією (направлення на МСЕК). Внаслідок чого, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 29 вересня 2011 року». (т. 1, а.с. 232-242).

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України правильно надано оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 67 у сукупності з іншими доказами.

Згідно показів свідка ОСОБА_13 завідувача поліклініки № 2, сімейного лікаря, пацієнт знаходився на ділянці з 2000 року, у нього були мозкові порушення, в'язка мова. У нього була присутня алкогольна енцефалопатія, ходив він з трудом, у зв'язку з чим йому призначалося лікування. Було пройдено курс лікування судинної дистонії, після чого були поліпшення. 09 червня 2011 року вона оглянула хворого, він був у важкому стані, ліва сторона паралізована. Син його перевертав, мова у хворого була не розбірлива та не можливо було його слухати, права рука слабка, тремтіння в руці. Свідок призначила курс лікування, після цього вона протягом 6 місяців не могла потрапити до квартири, оскільки двері ніхто їй не відчиняв. В грудні 2011 року, лікаря викликав син і сказав що батькові стало гірше, просив оформити інвалідність. За станом здоров'я ОСОБА_9 потрібно було пройти ще раніше МСЕК. Після призначення МСЕК всі лікарі оглядали його на дому. В березні 2012 року була виїзна комісія, яка і призначила хворому групу інвалідності. З моменту його першого огляду в червні 2011 року поліпшень стану здоров'я у ОСОБА_9 не було, йому ставало тільки гірше. У березні 2012 року ОСОБА_9 знаходився в тяжкому стані. Діагноз судинна деменція була встановлена лікарем психіатром при проходженні комісії ОСОБА_9 на МСЕК. Після проходження МСЕК, амбулаторна картка ОСОБА_9 була видана синові ОСОБА_3 за його наполяганням і після не була повернута до лікарні.

Аналогічні покази надали інші свідки .

Таким чином суд, оцінивши у сукупності зазначені та інші докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час складання заповіту ОСОБА_9 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними і що волевиявлення не відповідало дійсній його волі.

Апеляційна скарга не містить у собі обґрунтування помилковості висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом повно і всебічно зясовані обставини справи, що мають доля неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: