Провадження № 2/522/6300/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ( відповідач), за участю третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилась донька ОСОБА_3, про що складено свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2. З 2015р. позивачка перебувала у фактичному шлюбі з відповідачем та на підставі чого внесені зміни і повторно видано Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 29 серпня 2015 року стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4, де батьком зазначено ОСОБА_2, а ім'я по батькові дитини зазначено як ОСОБА_4. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2016 року, сторони проживають окремо. Відповідач не цікавиться життям, фізичним, психічним та моральним розвитком і вихованням доньки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та не бере участі у її вихованні та матеріальному утриманні. З початку 2016 року та по теперішній час піклуванням про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляке сприяння здобуттю донькою освіти, підготовкою дитини до самостійного життя та повне її утримання здійснюється лише позивачкою.

Представник позивач у судове засідання 15.12.2016р. з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. При цьому представник позивача додаткового пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували. З моменту фактичного розлучення відповідач з донькою жодного разу не бачився, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує її вдома. Більше того, в підтвердження вказаних обставин надано до суду нотаріально завірену заяву відповідача від 06.06.2016р. про те, що він відмовляється від своїх батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з небажанням займатися її вихованням та утриманням.

Відповідач у судове засідання не прибув. Подав до суду клопотання відповідно до якого не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та просив провести розгляд справи та винесення рішення по справі за його відсутності.

Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР у судове засідання 15.12.2016 року не з'явився, про час і місце був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив. При цьому суду було надано висновок Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР №3342/01-20 від 01.12.2016 року, згідно з яким орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, мати якої є ОСОБА_1. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, місце реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_4.

Позивачка та відповідач раніше знаходились у фактичних шлюбних відносинах, проте шлюб у встановленому законом порядку не реєстрували. Припинили шлюбні відносини коли дитині було 7 років.

ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію) від 16.05.2016 року.

З пояснень представника позивача судом встановлено, що шлюб з відповідачем зареєстрований не був, та починаючи з 2016 року спілкування з ним припинено, до теперішнього часу він не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 18 даної Конвенції встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст. 3 вищезгаданої Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Положення Конвенції знайшли відображення у ч.4 ст. 155 СК України, відповідно до якої ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

П. 16 постанови пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У відповідності до п.15 вказаної постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Висновку Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР від 01.12.2016 року за №3342/01-20 встановлено, що мати дитини - ОСОБА_1 відповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, приділяє багато уваги вихованню та розвитку дитини - ОСОБА_4. Батько дитини - ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, від виховання доньки самоусунувся. За місцем проживання дитину не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_4, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров'я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей в найповнішому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає.

Отже, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 у відношенні його малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки останній не виконує своїх батьківських обов'язків та свідомо відмовився від такого права.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, ч4 ст.169, 197, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.3, 6, 19 ч.6, 141,150-151,164-166 Сімейного Кодексу України, Конвенцією ООН про права дитини, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, батьківських прав щодо його малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст.294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.

15.12.2016