У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Рожина Ю.М., суддів Собіни І.М., Ковалевича С.П., секретаря судового засідання Пиляй І.С., за участю: представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Дельта Банк про захист прав споживачів та стягнення коштів.

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року в позові відмовлено повністю.

Позивачі в апеляційній скарзі вважають рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводять, що судом не вірно застосовано зміст ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки виходячи з норм п.1 ч.6 даної статті на вимоги позивачів мораторій не поширюється, адже такі вимоги виникли за договорами банківського рахунку та банківських вкладів.

Вказують, що фактичне прийняття судом рішення про стягнення коштів із банку протягом дії тимчасової адміністрації жодним чином не порушує умови мораторію, оскільки, наявність такого обмеження на задоволення вимог кредиторів призведе лише до фактичної законної відстрочки виконання судового рішення на період дії такого обмеження.

Зазначають, що норма закону про незадоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку з огляду на поняття «задоволення» не є підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки судове рішення є лише способом захисту порушених прав та безпосередньо не приводить до задоволення вимог кредитора, оскільки останнє відбувається внаслідок виконання рішення - добровільно чи примусово.

Зауважують, що згідно Закону України «Про виконавче провадження», із змінами та доповненнями, заборона на задоволення вимог кредиторів або примусове стягнення коштів, звернення стягнення на майно банку забезпечується шляхом обовязкового зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі виданого судом виконавчого документа. Однак саме по собі винесення судового рішення про стягнення заборгованості не приводить до задоволення вимог кредитора, а відтак не суперечить мораторію.

Стверджують, що внаслідок відмови в задоволенні позову через введення тимчасової адміністрації банку - відповідача було порушено їх конституційні права на судовий захист, адже після усунення такої обставини вони будуть позбавлені права на повторне звернення до суду з відповідним позовом, а припинення діяльності тимчасової адміністрації чи ліквідатора не стане новою підставою для позову. Крім того, їх права на судовий захист у такому разі не можна буде відновити, з дотриманням визначеної ст.361,362 ЦПК України процедури, оскільки такі підстави не будуть відповідати правовій природі нововиявлених обставин.

Звертають увагу, що аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №3-11гс10 від 15.11.2010 року, №3-12гс10 від 08.11.2010 року, 6-1494цс15 від 30.09.2015 року, №6-1058цс15 від 30.09.2015 року, №21-34а13 від 26.02.2013 року.

Покликаються, що ні закон «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ні закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не зупиняють дію решти нормативно-правових актів, які регулюють забезпечення зобовязань, лише встановлюють певну специфіку їх застосування у відповідних правовідносинах, отже не можуть бути підставою для відмови в позові.

За викладених обставин просять рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить про її відхилення, рішення суду залишення без змін.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтовано, а доводи викладені в ній не заслуговують на увагу, а тому підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року вказаний позов задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 заборгованість за грошовими коштами на поточних рахунках у розмірі 10 306 259 грн. 60 коп., стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_2 заборгованість за грошовими коштами на поточних рахунках у розмірі 15 642 313 грн. 59 коп., стягнуто з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2015 року залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» були укладені договори про відкриття та обслуговування поточних рахунків в іноземній валюті долар США та євро №4139, на який було перераховано 60318,79 доларів США, та №15, на який було перераховано 334220,27 євро.

Крім того, на імя ОСОБА_1 було додатково відкрито поточний рахунок в іноземній валюті євро, №2954, на якому станом на 26 лютого 2015 року залишок коштів складає 30 000,34 євро.

28 листопада 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір №012-17500-281111 про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті євро, за яким на поточний рахунок №5 були перераховані грошові кошти в сумі 531 307,39 євро.

Також ОСОБА_2 у ПАТ «Дельта Банк» було додатково відкрито поточний рахунок в іноземній валюті євро, №2954, залишок на якому станом на 26 лютого 2015 року складає 30 030 євро.

На неодноразові скарги та звернення позивачів до банку, кошти, що знаходяться на вказаних рахунках, повернуті не були.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виходив з того, що на час звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду з даним позовом у ПАТ «Дельта Банк» почала діяти тимчасова адміністрація, наслідком чого є спеціальний порядок повернення коштів, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п.1,3 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Відповідно до п.7.1.2 ст.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк, в свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунку клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2014 року у справі № 3-80гс14.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Таким чином, починаючи з 03 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

За матеріалами справи на час звернення позивачів до суду з даним позовом у ПАТ «Дельта Банк» почала діяти тимчасова адміністрація, наслідком чого є спеціальний порядок повернення коштів, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог з наведених підстав, а доводами апеляційної скарги такий висновок суду не спростовано, протилежного не доведено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді І.М.ОСОБА_6Ковалевич