АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/991/15-ц Номер провадження 22-ц/786/292/16Головуючий у 1-й інстанції Вергун Н.В . Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката Петренка В.П.

Позивача ОСОБА_3

Відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним вище позовом.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржила ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які з»явилися в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що, у зв»язку зі смертю 10 січня 2014 року матері відповідача ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 на прохання останнього цього ж дня оформила в АТ «Дельта Банк» кредитний договір №002-14-100114, згідно якого отримала банківську картку та зняла необхідну суму коштів (а.с.12). Ці кошти ОСОБА_3 відповідачу не передавала, оскільки особисто використала на придбання товарів для здійснення ритуальних послуг і поховання його матері. При цьому, позивач ОСОБА_3 не заперечує тих обставин, що відповідач ОСОБА_4 у 2014 році періодично вносив на її кредитну картку, якою користувалися, крім неї, її син ОСОБА_5 та бабуся відповідача - ОСОБА_6, грошові кошти.

Станом на 17.08.2015 року загальна заборгованість за кредитом становила 3836 грн.78 коп. (а.с.12).

Також встановлено, що бабуся ОСОБА_4 - ОСОБА_6 написала позивачу від імені відповідача боргову розписку про зобов»язання погасити кредит у розмірі 5000 грн.00 коп., яку, за відсутності відповідача, 05.02.2014 року було посвідчено секретарем Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області Безуглим А.В. Останній, будучи допитаним у якості свідка в місцевому суді, пояснив факт відсутності ОСОБА_4 при посвідченні боргової розписки, а також факт відсутності передачі йому грошових коштів позивачем (а.с.4). Вказане підтвердила й позивач ОСОБА_3 як у засіданні суду першої інстанції, так і в засіданні апеляційного суду. При цьому, ОСОБА_3 на вимогу суду апеляційної інстанції відмовилася надати оригінал розписки для приєднання її до матеріалів справи.

Отже, місцевим судом правильно встановлено відсутність передачі позивачем грошових коштів відповідачу.

Виходячи з фактичних обставин справи, вбачається підміна одних правовідносин іншими, а саме: у зв»язку з непогашенням боргу за кредитним договором, намагання відшкодувати його у спосіб стягнення цих коштів за розпискою.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року № 6-1967цс15, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов»язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов»язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов»язанням їх повернення та дати отримання коштів.

При цьому, у вище вказаній постанові Верховного Суду України наголошується на тому, що суди, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, повинні виявляти їх справжню природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Встановивши зазначені вище обставини та давши належну оцінку доводам сторін, у тому числі відсутність факту передачі позивачем будь-яких грошових коштів відповідачу за борговою розпискою, місцевий суд дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог та вірно відмовив ОСОБА_3 у задоволенні її позову.

Рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно розписки ОСОБА_4 повинен повернути позивачу грошові кошти в сумі 5000 грн.00 коп. не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довів факту передачі грошових коштів у борг відповідачу. При цьому ОСОБА_3 особисто пояснила, що саме в такому розмірі нею були понесені витрати на поховання матері відповідача у зв»язку з її особистим придбанням у похоронному бюро предметів для здійснення ритуальних послуг, перевезення тіла померлої з моргу в м. Кременчук до місця поховання в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що розписка є тим документом, що підтверджує виникнення боргових правовідносин між сторонами по справі, так як у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтвердила, що розписку про боргові зобов»язання ОСОБА_4 писала його бабуся ОСОБА_6, а фактично спір виник через неповернення коштів банку за кредитним договором.

Інші доводи скарги теж не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення місцевого суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: