Справа № 175/2986/15-ц
Провадження № 2/175/1155/15
Рішення

Іменем України

27 грудня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря - Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Волоська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області про необхідність знесення самовільно збудованої огорожі, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, стягнення матеріальних та моральних збитків,-

встановив:

В липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про необхідність знесення самовільно збудованої огорожі, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, стягнення матеріальних та моральних збитків. В ході судового розгляду позивачем було уточнені позовні вимоги, відповідно до яких просить: зобов'язати ОСОБА_2, усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою у розмірі 0,0064 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1652 га, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2659. Зобов'язати ОСОБА_2, знести самовільно збудовану огорожу у вигляді сітки рабиця, яка встановлена на площу 0,0064 га, на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1652 га, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2659. Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, матеріальні збитки у розмірі 10000,00 грн., за надані юридичні послуги ТОВ «Юридична компанія» «Юрист-Дніпро». Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, моральну шкоду у розмірі 9000,00 грн., Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, судові витрати, а саме: у розмірі 2500,00 грн., за користування послугами спеціаліста інженера-геодезиста ФОП ОСОБА_3, у розмірі 5284,20 грн., за проведення судової земельно-технічної експертизи від 09 серпня 2016 року судовим експертом ОСОБА_4, судовий збір у розмірі 808,44 грн.

В обґрунтування своїх уточнених вимог позивач вказала на те, що 17 грудня 2013 року вона придбала у попереднього власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1652 га, та розташований на цій земельній ділянці будинок, загальною площею 390, 1 кв.м., житловою площею 141,7 кв.м. Вищезазначена земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0, 1652 га була, передана 19 серпня 1998 року рішенням Сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 52, безкоштовно першому власнику ОСОБА_6 На підставі зазначеного, власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, стала позивач ОСОБА_1, про що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, було надано витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності щодо земельної ділянки. Спірна земельна ділянка, межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2, яка розташована на території АДРЕСА_2, площею 0,1435 га. Вважає, що відповідач який є також суміжним землекористувачем порушує законні права та інтереси щодо вільного користування та розпорядженням своєю земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0, 1652 га, а саме він побудував огорожу, що займає частину площі земельної ділянки позивача, кадастровий номер НОМЕР_1, чим ускладнює можливість вільно користуватися земельною ділянкою та вести на ній господарську діяльність. Відповідач своїми діями протиправно перемістив межі своєї земельної ділянки, площею 0,1435 га, та зайняв площу земельної ділянки позивача, кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,1652 га, звівши на ній огорожу, тим самим зменшивши площу земельної ділянки позивача. Таким чином, вважає, що відповідач порушує надані йому законом права, а тому у зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в уточненому позові.

Представник відповідача ОСОБА_9, та ОСОБА_10, у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені в запереченнях доданих до позовної заяви.

Представник третьої особи Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надавши до канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Заперечень щодо позову немає (а.с.111).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року позивач придбала у попереднього власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1652 га, та розташований на цій земельній ділянці будинок, загальною площею 390, 1 кв.м., житловою площею 141,7 кв.м. Вищезазначена земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0, 1652 га була, передана 19 серпня 1998 року рішенням Сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 52, безкоштовно першому власнику ОСОБА_6 Власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, стала позивач ОСОБА_1, про що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, було надано витяг з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності щодо земельної ділянки. Спірна земельна ділянка, межує з земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2, яка розташована на території АДРЕСА_2 площею 0,1435 га.

Також, судом встановлено, що 2 вересня 1998 року були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 про що складено Акт та план земельної ділянки з описом суміжних меж, який є невід'ємною частиною Акту. На підставі рішення виконкому Волоської сільської Ради в відповідності із Актом встановлення меж 03 вересня 1998 року ОСОБА_2, одержав від Волоської сільської Ради Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів під № 1674, підписаний Головою Волоської сільської Ради та завірений круглою печаткою. 2 вересня 1998 року були встановлені в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, про що складено Акт та план земельної ділянки з описом суміжних меж, який є невід'ємною частиною Акту. Межові знаки не встановлювались, так як межі збігаються з огорожею.

На підставі цього суд погоджується з доводами представника відповідача, що починаючи з 03 вересня 1998 року та по теперішній час ОСОБА_2, є єдиним та законним власником земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2, в межах, що були встановлені актом від 02 вересня 1998 року. Державний акт від 03 вересня 1998 року ніким не оскаржувався, на теперішній час не визнаний недійсним, а тому ним було визначено право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу по справі, право власності є непорушним. Через місяць після передання у приватну власність земельної ділянки, що належить відповідачу у межах згідно з правовстановлюючими документами Актом встановлення меж земельної ділянки, що передавалась у власність ОСОБА_11 від 7 жовтня 1998 року та Державним актом на право приватної власності на землю, який видано ОСОБА_11, 8 жовтня 1998 року було вперше порушено право приватної власності ОСОБА_2 Така помилка виникла через те, що відповідач по справі не узгоджував межі із суміжним землекористувачем, та підпис від його імені в Акті встановлення меж проставлено іншою особою. Виданим ОСОБА_11 державним актом повторно передано у приватну власність уже на той час приватизовану ОСОБА_2 частину земельної ділянки. Про наявність вказаного накладення земельних ділянок відповідач не знав, та не міг знати, в зв'язку з тим, що земельні ділянки були фактично розмежовані огорожею, межі суміжних ділянок з моменту виділення землі у користування ніколи не змінювались, та влаштовували всіх землекористувачів. Про наявність порушеного права власності ОСОБА_2, дізнався лише у 2014 році, коли вирішив присвоїти земельній ділянці кадастровий номер, однак отримав відмову, в зв'язку з тим що в межах частини земельної ділянки, що відповідно до Державного акту належить ОСОБА_2, знаходиться частина земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1. Слід зазначити, що у земельній ділянці, що на теперішній час належить позивачу з моменту її приватизації неодноразово змінювались власники земельної ділянки, у тому числі і після 2004 року, коли для відчуження земельних ділянок, стало обов'язковим надання земельній ділянці кадастрового номеру. Таким чином під час присвоєння кадастрового номеру було продубльовано помилково визначені межі земельної ділянки, визначені державним актом наданим ОСОБА_11 У той же час як ОСОБА_2, з 1998 року і по теперішній час є єдиним володарем земельної ділянки по вул.Тополиній 4, сел.Волоське.

Врегулювати спір у позасудовому порядку сторонам не вдалось, виходячи з чого позивач, вважаючи, що неправомірною діяльністю відповідача порушуються його права, звернувся до суду із позовом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Нормами ст. 152 ЗК України, ст. 386 ЦК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Крім цього, статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 10 березня 2016 року у справі було призначено судово земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до Висновку № 1564-16 судової експертизи «Площа земельної ділянки, що розташована за адресою вул.Тополина, буд.4, що займає відповідач ОСОБА_2, за результатами топографо-геодезичної зйомки становить 0,1424 га, що на 0,0011 га менше ніж згідно правовстановлювального документа (державного акта на право приватної власності на землю від 08 вересня 1998 року). При цьому межа земельної ділянки із суміжним користувачем ОСОБА_1, проходить як пряма лінія, як і при передачі земельної ділянки ОСОБА_2, у власність та зображенням на плані зовнішніх меж земельної ділянки державного акта від 08 вересня 1998 року. У зв'язку з цим ОСОБА_2 користується земельною ділянкою відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 08 вересня 1998 року та документації із землеустрою, що стала підставою для її видачі. ОСОБА_2, займає частину земельної ділянки ОСОБА_1, загальною площею 0,0064 га, у зв'язку з виникненням накладання земельних ділянок на час видачі державного акта на право приватної власності на землю від 08 жовтня 1998 року ОСОБА_6,. У зв'язку з тим, що при приватизації земельної ділянки, видачі державного акта на право приватної власності на землю від 08 жовтня 1998 року за адресою Тополина 3 була здійснена технічна помилка, а в подальшому вказана земельна ділянка у тих же розмірах, конфігурації, межах перейшла у власність ОСОБА_1 При виготовленні Інститутом землеустрою Дніпропетровської філії документації із землеустрою по передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_11 не враховано, що суміжна земельна ділянка ОСОБА_2, вже приватизована і межа земельної ділянки з його сторони повинна проходити як пряма лінія. Згідно з висновком експерта усунути перешкоди земельної ділянки можливо без формування нових земельних ділянок за технічної документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) тобто за згодою сторін.

Відповідно до ч. 3. ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши висновок судової експертизи за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість їх іншим матеріалам справи, а тому суд приймає їх до уваги при постановленні даного рішення у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Керуючись ст. 58 ЦПК України, належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що всі твердження позивача щодо порушення його прав, як власника спірної земельної ділянки з боку відповідача є безпідставні.

Згідно частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

- у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди є наявність самої вини.

Однак, не в позовній заяві, не в судовому засіданні позивач та її представник обґрунтовано не вказує з яких саме міркувань вона виходить, визнаючи розмір моральної шкоди - 9000 грн., а також не надали ніяких обєктивних доказів, якими б підтвердила спричинення їй моральної шкоди саме в цих розмірах.

На підставі викладеного, суд вважає, що жодних підстав для визнання дій відповідача незаконними та стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди немає, позовні вимоги ОСОБА_1, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 9000 грн., та матеріальних збитків у розмірі 10000 грн., є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі, витрати на правову допомогу, вартість оплаченої позивачем експертизи, слід покласти на позивача, відповідно до ст.88 ЦПК України.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 106, 152, 158 ЗК України, ст. 386 ЦК України, ст. 3, 10, 57-61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Волоська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області про необхідність знесення самовільно збудованої огорожі, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, стягнення матеріальних та моральних збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М. Шабанов