АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/2436/16-ц Головуючий суддя І інстанції Сенаторова В.М.
Провадження № 22-ц/790/3962/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, повязані із застосуванням Закону України Про захист прав споживачів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист прав споживача,-

ВСТАНОВИЛА:

15 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист прав споживача, у якому просив зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 надати позивачу медичну карту стоматологічного хворого ОСОБА_4 та надати документи, що підтверджують отримання від нього грошових коштів за сплату стоматологічних послуг.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що протягом 2013-2014 років отримував медичну допомогу у вигляді стоматологічних послуг від відповідача. У зв'язку із неналежним виконанням лікарем - фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 своїх професійних обов'язків та необхідністю проведення подальшого нового лікування, що пов'язане з виправленням його професійних помилок, він неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_3 з проханням надати витяг з історії хвороби та медичну карту стоматологічного хворого та надати документи, що підтверджують сплату позивачем коштів за своє лікування. Проте всі його усні звернення залишилися без уваги з боку відповідача. У зв'язку з цим ОСОБА_4, маючи постійний зубний біль, що виник у зв'язку з неналежним проведення стоматологічних робіт відповідачем, був вимушений письмово звертатися до ОСОБА_3 із заявою від 11.06.2015 року з вимогою надати витяг з історії хвороби та медичну карту стоматологічного хворого, а також пояснення з приводу стоматологічних послуг, що були надані під час відвідування, під час якого відповідачем без жодних на те причин, маючи умисел на спричинення останньому болі задля помсти за вимагання виправлення неналежно виконаної роботи зі стоматологічних послуг, відповідач під приводом проведення діагностики, навмисне глибоко поранив позивачу ясна - порвав його, що спричинило йому ще більшу шкоду та новий біль. Після спричинення такої рани ОСОБА_4 був вимушений вимагати негайно надати йому всі необхідні документи. У відповідь на що відповідач надав витяг з історії хвороби за 04.06.2015 року, який по суті не містить жодної необхідної інформації й до того ж не відповідає даті звернення, але при цьому, вимога щодо надання медичної карти стоматологічного хворого знову залишилась без розгляду. До теперішнього часу позивачем особисто, засобами поштового зв'язку чи якимось іншим шляхом його медична карта стоматологічного хворого та документи, що підтверджують сплату коштів не отримано, а відповідач від особистої зустрічі та виконання свої зобов'язань ухиляється.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від від 21 березня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 надати позивачу медичну карту стоматологічного хворого ОСОБА_4 та надати документи, що підтверджують отримання від нього грошових коштів за сплату стоматологічних послуг.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові, стягнути судові витрати з позивача, посилаючись на те, що заочне рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, суд не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, недоведені обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Судова колегія,вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції від 02.12.2012 року) споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з ч. 1 ст. 285 ЦК України, ч. 1 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров'я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров'я. Відповідно до п. е ч. 1 ст. 6 вказаного Закону України кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених

законом. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» - факт покупки товару підтверджується платіжним документом.

У п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 30 жовтня 1997 року у справі висловлена наступна правова позиція.

Частину п'яту статті 23 Закону України «Про інформацію»

треба розуміти так, що кожна особа має право знайомитись з зібраною про неї інформацією в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях, якщо ці відомості не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Медична інформація, тобто свідчення про стан здоров'я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, втому числі і про наявність ризику для життя і здоров'я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної, тобто інформації з

обмеженим доступом. Лікар зобов'язаний на вимогу пацієнта, членів його сім'ї або законних представників надати їм таку інформацію повністю і в доступній формі.

У випадках відмови у наданні або навмисного приховування медичної інформації від пацієнта, членів його сім'ї або законного представника вони можуть оскаржити дії чи бездіяльність лікаря безпосередньо до суду або, за власним вибором, до медичного закладу чи органу охорони здоров'я.

Правила використання відомостей, що стосуються лікарської таємниці - інформації про пацієнта, на відміну від медичної інформації - інформації для пацієнта, встановлюються статтею 40 Основ законодавства України про охорону здоров'я та частиною третьою статті 46 Закону України «Про інформацію».

У даній справі виник спір про надання інформації для позивача - пацієнта, яка міститься в його медичній книжці, а також про надання пацієнту розрахункового документу на підтвердження ним сплати стоматологічних послуг відповідачу.

Судом встановлено, що відповідно до копії акту виконаних робіт від 08.10.2014 року ФОП ОСОБА_5 надав пацієнту ОСОБА_4, стоматологічні послуги в період з 29.05.2013 по 19.09.2014р.р., за що отримав від пацієнта всього 297 470,00 грн. При цьому в акті зазначено дату і суму грошових коштів, які були передані за надані стоматологічні послуги: 29.05.2013 року 1000,00 грн.; 03.06.2013 року 170,00 грн.; 14.06.2013р. 50 000, 00 грн.; 21.06.2013р. 1000,00 грн.; 01.07.2013р. 50 000,00 грн.; 10.09.2013р. 40 000,00 грн.; 13.01.2014р. 100 000,00 грн.; 19.02.2014р. 50 000,00 грн.; 30.06.2014р. 2000,00 грн.; 03.07.2014р. 2500,00 грн.; 07.07.2014р. 200,00 грн.; 02.09.2014р. 600,00грн. (а.с. 47-50). Дійсність та зміст цього документу відповідач в суді, у тому числі під час апеляційного розгляду справи, не оспорив.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_3 є субєктом господарювання, перебуває з 01 січня 2012 року на спрощеній системі оподаткування, надає стоматологічні послуги займається стоматологічною практикою (а.с. 54).

Згідно до заяви від 11.06.2015 року ОСОБА_4 звертався до директора центра естетичної стоматології і імплантації лікаря ОСОБА_3 із заявою про надання йому виписки із історії хвороби, медичної карточки стоматологічного хворого ОСОБА_4 (а.с. 5). Лікар ОСОБА_3 надав пацієнту ОСОБА_4 витяг із історії хвороби за 04.06.2015р., в якій визначені скарги пацієнта, обєктивні дані проведених досліджень, призначене лікування (а.с. 6).

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що надання інформації про стан здоров'я, а також інформації, яка стосується лікування та надання можливості ознайомлення з медичними документами, що стосуються здоров'я ОСОБА_4 є обов'язком відповідача. Такі висновки є законними, обґрунтованими і відповідають вищевказаним нормам матеріального права і доводами скарги не спростовуються. Посилання в скарзі на те, що інформація про пацієнта є конфіденційною інформацією і тому не може йому не надаватися є безпідставним і не відповідає наведеній правовій позиції КС України та нормам матеріального права.

При цьому обґрунтовуючи обовязок відповідача надати медичну карту стоматологічного хворого суд вказав, що не надання важливої інформації про отримане лікування та здійснені медичні послуги перешкоджають проведенню подальшого лікування стоматологічного хворого, виправлення медичних помилок відповідача та позбавляють позивача можливості відновлення свого порушеного права та подальшого обґрунтування своїх вимог належними доказами з метою його захисту.

Однак всупереч положень ст. 213 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення, районний суд не зясував, що у даному випадку розглядається не скарга на неправомірні дії (бездіяльність) лікаря, а виник цивільний спір про отримання інформації. У даному випадку не йдеться про забезпечення доказів шляхом їх витребування з метою подальшого захисту прав позивача. Суд відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 130 ЦПК України в межах заявленого позову повинний був зясувати, чи зберігається у відповідача медична карта позивача і чи отримував відповідач від позивача грошові кошти за надані стоматологічні послуги і у якому розмірі.

Затверджений Постановою КМУ № 833 від 15.06.2006 року Порядок провадження торгівельної діяльності та правил торгівельного обслуговування на ринку споживчих товарів не поширюється на діяльність ФОП ОСОБА_3, який торгівельною діяльністю не займається, тому суд безпідставно застосував вказаний нормативний акт. Однак під час спірних правовідносин ФОП ОСОБА_3 повинний був дотримуватися Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013р. № 417 (зареєстровано в МЮ України 19.09.2013р. за № 1618/24150), який передбачав обовязок субєктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (ОРО). Використання книги ОРО, зареєстрованої на господарську одиницю, передбачає щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

У випадку отримання за надані відповідачем стоматологічних послуг від пацієнтів готівкових коштів, ОСОБА_3 повинний був використовувати також розрахунковий документ у вигляді розрахункової квитанції, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проштамповування при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги,прийняття цінностей під заставу та в інших випадках, форма N РК-1, що під час спірних правовідносин було визначено у п. 5.1 вказаного Порядку подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок, затвердженого Наказом ДПАУ від 01.12.2000 № 614 (Зареєстровано в МЮ України 05.02.2001р. за № 108/5299).

Аналогічні вимоги містяться у чинному на день розгляду справи Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженому Наказом МФУ від 21.01.2016р. № 13 (зареєстровано в МЮ України 11.02.2016р. за № 220/28350).

Оскільки судом безспірно було встановлено, що позивач сплатив згідно ОСОБА_6 виконаних робіт від 06.102014р. ФОП ОСОБА_3 за надані послуги 297 470,00 грн., то відповідно вищевказаних положень стосовно застосування розрахункових документів та п. 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за вимогою позивача він повинний надати письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них (надання послуги) від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» - платіжні квитанції на зазначені в ОСОБА_6 від виконаних робіт від 06.10.2014 року суми, що у даному випадку також підтверджує отримання відповідачем від позивача грошових коштів за надані стоматологічні послуги.

Що стосується обовязку відповідача надати медичну карту стоматологічного хворого, то в цій частині районний суд всупереч наведеним нормам цивільного процесуального права не зясував, чи є фактично у відповідача, який згідно до п. 4.1 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 043/о зобовязаний був її заповнювати, медична карта стоматологічного хворого позивача ОСОБА_4 Ніяких доказів про наявність такої медичної документації позивач не надав, у тому числі шляхом забезпечення позову, при наявності для цього процесуальної можливості. Як вбачається із довідки від 12 вересня 2016 року ФОП ОСОБА_3 медична картка ОСОБА_6, яка велась у 2013-2014 роках за встановленою формою в електронному форматі і до якої була включена вся інформація відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 043/о «Медична карта стоматологічного хворого», затверджена Наказом МОЗ України від 14.02.2012р. № 110 (зареєстрована в МЮ України 28.04.2012 року за № 678/20991) була втрачена внаслідок технічного збою у роботі ПЗУ компютера, із неможливістю її відтворення. Як пояснив представник відповідача, ця подія сталася на початку 2016 року, до ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Оскільки позивач не довів наявність у відповідача вказаної медичної карти стоматологічного хворого, то районний суд повинний був відмовляти у задоволенні позову про витребуванні цього документу.

Таким чином, оскільки суд неповно зясував обставини стосовно відсутності у відповідача медичної карти, а також стосовно розрахунків, які велись між сторонами стосовно наданих стоматологічних послуг; порушив норми процесуального і матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про видачу медичної карти і зміні в частині вимог про надання платіжних документів: на зобовязання відповідача надати позивачу розрахункові квитанції на підтвердження отримання від позивача за надані йому послуги грошових коштів на суму 297 470,00 грн., згідно ОСОБА_6 виконаних робіт від 06.10.2014р.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.2 п. 1 ст.307, ст.ст. 316-319, 325, 327 ЦПК України судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року змінити. Скасувати його в частині зобовязання Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 медичну карту стоматологічного хворого, відмовивши у задоволенні цих вимог.

Зобовязати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 розрахункові квитанції на підтвердження отримання від ОСОБА_4 за надані послуги грошових коштів на суму 297 470,00, грн. згідно ОСОБА_6 виконаних робіт від 06.10.2014р.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії