Справа № 199/6949/15-ц
27.09.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
при секретарі Борулько М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, -
Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності.
У забезпечення виконання вказаних зобовязань за кредитним договором від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 17.09.2007 був укладений договір іпотеки №38/14/101/07-Склн, згідно з яким відповідач надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, реєстровий №8642898.
Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року № 38/14/07 Склн ОСОБА_1 акціонерному товариству «Дельта Банк».
У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн заборгованість за кредитом становить розмірі 321849,25 грн.
Оскільки до теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідач ОСОБА_2 заборгованість не гасить, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 321849,25 грн. за договором кредиту від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн, укладеним між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі ОСОБА_1 акціонерному товариству «Дельта банк» права власності на вказане майно; визнати за ОСОБА_1 акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.
Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним, просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував, про що надав письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомляв, про час, день та місце судового засідання повідомлений належна чином - через оголошення в газеті «Урядовий курєр» №171 (8791) від 13.09.2016 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У забезпечення виконання вказаних зобовязань за кредитним договором від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 17.09.2007 був укладений договір іпотеки №38/14/101/07-Склн, згідно з яким відповідач надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, реєстровий №8642898.
Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року № 38/14/07 Склн ОСОБА_1 акціонерному товариству «Дельта Банк».
У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору від 17.09.2007 року № 38/14/07 Склн заборгованість відповідача за кредитним договором згідно з наданим позивачем розрахунком становить 321849,25 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правове відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність»); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону та несе валютні ризики.
Частиною ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
У частині 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або відсутність застереження в іпотечному договорі).
Договором іпотеки на іпотекодержателя покладається зобов'язання надіслати іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Надіслання такого повідомлення є обов'язковою умовою для подальшого вчинення виконавчого напису на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Частиною 2 ст. 35 Закону встановлено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодаржателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Тобто у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".
Оскільки визнання права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі рішення суду Законом України "Про іпотеку" не передбачено та цим Законом передбачений інший порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а також приймаючи до уваги, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_2 повідомлення про намір позивача звернути стягнення на заставлене майно, належних доказів на підтвердження укладання договору купівлі-продажу від 20.05.2013 року права вимоги за кредитним договором №38/14/07 Склн від 17.09.2007 року також не надано, тому суд вважає ОСОБА_1 акціонерному товариству «Дельта Банк» в позові до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, - відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
ОСОБА_1 акціонерному товариству «Дельта Банк» в позові до ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя