Дата документу 10.08.2016
Справа № 334/3102/16-ц
Провадження № 2/334/2181/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі :

судді Мусієнко Н.М.,

при секретарі Петракей Р.С.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа Державна міграційна служба Ленінського РВ УМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження майном , суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, вказавши в позовній заяві, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,56кв.м., яка була подарована їй батьком ОСОБА_4 згідно договору дарування, посвідчено 22.02.2011р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 360.

Позивачка зазначила, що та теперішній час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 (позивачка), її батьки - ОСОБА_4, ОСОБА_6, та сестра ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7, яка разом зі своєю власною сімєю фактично користується квартирою.

На теперішній час позивачка вирішила продати свою квартиру, при цьому умовою продажу квартири є відсутність зареєстрованих у квартирі осіб, які б мали право користуватися нею. Проте відповідачка відмовляється виселятися з квартири та зніматися з реєстрації за цією адресою, що не дозволяє позивачці вільно користуватися та розпоряджатися власною квартирою.

Відповідачка ОСОБА_3 має власний житловий будинок за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул. Виноградна, буд. 38, але користується ним тільки іноді літом, в інший час проживає в її двокімнатній квартирі разом з власною родиною - чоловіком та дитиною, при цьому не сплачує комунальні послуги.

Позивачка зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 не є членом її сімї, тому не має права користуватися квартирою №26 в будинку №1 по вул. Руставі у м. Запоріжжі.

Просить суд захистити право власності, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №26 в будинку №1 по вул. Руставі у м. Запоріжжі шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою №26 в будинку №1 по вул. Руставі у м. Запоріжжі, виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_2 та зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за цією адресою.

01.08.2016р. відповідачка надіслала суду заперечення в яких позов не визнала та зазначила, що подарувати зазначену квартиру позивачці їх батько ОСОБА_4 не міг, оскільки йому належить лише ? частка у власності в цій квартирі. Ще по ? частці належить на праві власності їх матері ОСОБА_6, їй та позивачці, оскільки всі вони брали участь в приватизації спірної квартири у 1996 році. Вона мешкає в квартирі все своє свідоме життя, з 2003 року - разом з чоловіком, в 2014р. у них народилась донька, вусі проживають разом постійно.

Вважає, що вона є членом сімї наймача, тому керуючись ст.ст. 319, 396 ЦК України, ч. 3 ст. 9, ч. 1,4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, просить суд в задоволені позову відмовити.

В обгрунтувння своїх заперечень надала письмовий доказ, а саме: витяг з кримінального провадження № 0004079 від 30.06.2016р., відповідно до якого 30.06.2016р. до Дніпровського ВП ГУПН в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 шляхом внесення недостовірних даних до офіційних документів намагається заволодіти частиною квартири АДРЕСА_3, в результаті чого ОСОБА_3 може бути спричинена матеріальна шкода.

Крім того, просила витребувати у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (м. Запоріжжя, вул. Горького, буд. 27/29, прим. 30) оригіналу нотаріальної справи щодо укладення 22.02.2011р. договору дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 360.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судові засідання 08.06.2016 р., 24.06.2016 р., 01.07.2016 р., 10.08.2016 р. не зявилася, поважних причин своєї неявки суду не повідомила, про час розгляду справи повідомлялась своєчасно у відповідності до ч.9 ст. 74 ЦПК України, повідомленням в пресі.

Представник 3-ої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву розгляд справи в відсутності їх представника, проти позову не заперечують.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачки, покази свідка ОСОБА_8, який підтвердив обставини викладені в позовній заяві, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,56кв.м., яка була подарована їй батьком ОСОБА_4.

Договір дарування квартири був посвідчений 22.02.2011р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 360. Відповідно до ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав №29094567 від 23.02.2011р. ОП «ЗМБТІ» право власності на квартиру АДРЕСА_2 за позивачкою ОСОБА_2 було зареєстровано за №34703 в книзі №189 від 23.02.2011р.

Право власності на подаровану квартиру дарувальника ОСОБА_4 підтверджується Свідоцтвом №81 на право власності, виданим Запорізькім міськжитлоуправлінням від 12.01.2000р.

Право приватної власності на квартиру №26, в житловому будинку №1 по вул. Руставі ЖБК «Будівельник 24», оформлено за ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради №4132 від 15.12.1999р.

Довідка ЖБК «Будівельник 24» №129 від 14.11.1999р. підтверджує, що ОСОБА_4, який є членом ЖБК № «Будівельник-24», належить на праві приватної власності двокімнатна квартира АДРЕСА_4; вартість квартири у сумі 7202,33крб. виплачена повністю 23 червня 1993р.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що він був одноосібним власником кооперативної квартири АДРЕСА_1. Приватизації квартири не було, оскільки це не була державна власність, а він був членом кооперативу ЖБК «Будівельник-24» та особисто виплачував вартість квартири. Спірну квартиру добровільно та свідомо подарував молодшій дочці ОСОБА_2. Старша донька ОСОБА_3 разом з чоловіком та його онукою проживають в цій квартирі, проте комунальні послуги не сплачують, заважає позивачці користуватися та розпоряджатися квартирою. Крім того пояснив, що старша донька відповідачка ОСОБА_3 має у приватній власності будинок у Херсонській обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул. Виноградна, та землю, тому позовні вимоги вважає обґрунтованими.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул. Виноградна, буд. 38, який розташований на земельній ділянки площею 0,25га кадастровий номер :22:004:0133.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2016р. № 58250885 підставою виникнення права власності відповідачки на це майно є договір купівлі-продажу від 07.10.1999р., посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_9, та підтверджує, що відповідачка має власне житло.

За адресою м. Запоріжжя, вул. Руставі, буд. №1, кв.№26, зареєстровані 4 особи: ОСОБА_2, 08.02.1986р.н., її батько ОСОБА_4, 15.08.1946р.н., її мати ОСОБА_6, 27.01.1950р.н., її сестра відповідачка ОСОБА_3, 12.06.1980р.н. (довідка ЖБК «Будівельник-24» № 32 від 01.06.2016р.).

Позивачка ОСОБА_2 є одноосібною власницею квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частина 1 статті 405 ЦК України передбачає, що тільки члени сімї, власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Отже, право користування чужим житлом відповідно до закону мають тільки «члени сімї власника житла, які проживають разом з ним». З наведеного випливають такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сімї власника житла та проживати разом з ним.

Частина 2 статті 3 СК України визначає, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Отже, членами сімї позивачки, яким надається право користування спірною квартирою, можуть бути тільки її чоловік, її діти та її батьки. Сестра відповідачка ОСОБА_3 не є членом сімї позивачки, тому не має права користуватися квартирою №26 в будинку №1 по вул. Руставі у м. Запоріжжі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідачка ОСОБА_3, будучі членом сімї (дочкою) попереднього власника - ОСОБА_4, втратила право користування житлом у звязку з припиненням права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору дарування (п. 1, 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Крім того, вона є заміжньою, має чоловіка та дитину, тобто має власну сімю, з якою проживає та веде спільне господарство, не приймає участь у житлово-комунальних витратах на утримання квартири.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним.

Згідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку громадян здійснюється, у т.ч., на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Частина 2 п.39 Постанови Пленуму зазначає, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Заперечення відповідачки, що в 1996р. вона приймала участь в приватизації спірної квартири судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Належними та допустимими доказами, у т.ч. матеріалами нотаріальної справи щодо укладення 22.02.2011р. договору дарування квартири АДРЕСА_1, показами свідка, письмовими доказами, підтверджено правомірність набуття права власності позивачки на спірну квартиру, тому її права як власниці підлягають судовому захисту.

З урахуванням наданих доказів в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст.15,16,319,321,391,405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_2, 08.02.1986р.н., ІПН НОМЕР_1, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №26 в будинку №1 по вул. Руставі у м. Запоріжжі шляхом позбавлення ОСОБА_3, 12.06.1980р.н., ІПН НОМЕР_2, права користування квартирою №26 в будинку №1 по вул. Руставі у м. Запоріжжі, виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_2 та зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за цією адресою.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, сплачений судовий збір в сумі 551,21 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: Мусієнко Н. М.