АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Махлай Л.Д., Слободянюк С.В.

при секретарі Голубович С.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Творчої спілки «Спілка дизайнерів України» про виконання обов'язку в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Творчої спілки «Спілка дизайнерів України».

Просив зобов'язати Творчу спілку «Спілка дизайнерів України» укласти договір оренди без права викупу житлової будівлі (літера А) по АДРЕСА_1 з доданим планом-схемою будівлі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва, було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «ВІЗА і К» 24.02.2009 року та стягнуто з Приватного підприємства «ВІЗА і К» на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн., а житлову будівлю (літера А) по АДРЕСА_1 передано у користування та на баланс Спілки дизайнерів України.

Зазначає, що вищевказаним судовим рішенням та рішенням Господарського районного суду м. Києва від 13.05.2010 року право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно не було визнано недійсним.

Позивач направив поштою на адресу відповідача пропозицію щодо передачі в користування та на баланс Спілки дизайнерів України зазначеної будівлі на умовах договору оренди без права викупу житлової будівлі. Вказана пропозиція була отримана відповідачем 30.09.2015 року, разом з тим, Творча спілка «Спілка дизайнерів України» від укладення договору оренди відмовилася та надала відповідь, що житлова будівля (літера А) по АДРЕСА_1 перебуває у державній власності та переданий в оперативне управління Спілці дизайнерів України.

Позивачу були запропоновані для одержання в користування приміщення, які вже зайняті правлінням і творчими майстернями відповідача.

Унікальний номер справи: 758/11835/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6596/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Разом з тим, позивач несе матеріальні збитки, оскільки здійснює оплату передбачених законодавством України податків на об'єкт нерухомості і земельну ділянку, яка закріплена за ним для експлуатації та обслуговування будівлі по АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючи із вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Творчої спілки «Спілка дизайнерів України» про виконання обов'язку в натурі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що висновку суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та судом були неповно встановлені обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2011 року у справі №22-4498/2011 було скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2010 року у цивільній справі за позовом Спілки дизайнерів України до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину та ухвалене нове, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від 24.02.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «ВІЗА і К» та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гарбузовим В.Г.; стягнено на користь ОСОБА_1 з ПП «ВІЗА і К» 200 000 грн.; житлова будівля (літера А) загальною площею 1 145, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 передана в користування та на баланс Спілки дизайнерів України відповідно до постанови КМУ від 10.07.1998 року № 1058.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.05.2010 року у справі №30/211 було встановлено, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 року щодо передачі у користування та на баланс Спілці дизайнерів України житлової будівлі (літера А) загальною площею 1 145, 8 кв.м. не виконане сторонами.

А відтак, ОСОБА_1 з метою виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 року як власник вищевказаного нерухомого майна, направив поштою на адресу відповідача пропозицію щодо передачі у користування та на баланс Спілки дизайнерів України зазначеної будівлі на умовах Договору оренди без права викупу житлової будівлі (літера А) по АДРЕСА_1. Також до пропозиції було додано проект договору оренди в двох примірниках.

Спілка дизайнерів України отримала вказану пропозицію 30.09.2015 року та направила на адресу ОСОБА_1 лист, зі змісту якого вбачається, що позивач не є власником об'єкта оренди за запропонованим ним проектом договору, а будівля знаходиться у державній власності та передана в оперативне управління Спілці дизайнерів України для здійснення її статутної діяльності, тому пропозиція укласти договір оренди не може бути задоволеною.

Як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1, оскільки в Державному реєстрі містяться відомості про право приватної власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю (літера А) загальною площею 1189,90 кв.м. по АДРЕСА_1, зареєстровану за фізичною особою ОСОБА_1, то лише він має право укладати правочини щодо передачі цього майна у володіння іншим особам.

Окрім цього апелянт зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом, рішення Подільського районного суду м. Києва про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівліпо АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «ВІЗА і К» виконане не було, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Разом з тим, підставою виникнення прав власності в даному витягу вказаний договір купівлі-продажу від 24.02.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гарбузовим В.Г., що був визнаний рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 недійсним як такий, що спрямований на заволодіння чужим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частина 5 ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 14 ЦК України встановлюють, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно; а Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Оскільки позивач не є власником спірної будівлі, він не може вимагати укладення будь-якого договору щодо даного майна та у нього не виникають цивільні права та обов'язки щодо спірного майна відповідно до ст. 11 ЦК України.

Враховуючи ту обставину, що договір, на підставі якого у ОСОБА_1 виникло право на спірну нерухомість, визнано недійсним , посилання представників позивача на те, що він залишається власником нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, оскільки відомості про нього не виключені з Державного реєстру, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

А відтак, на сьогодні у ОСОБА_1 відсутні будь-які правові підстави для звернення до суду з позовом про зобов'язання Творчої спілки «Спілка дизайнерів України» укласти з ним договір оренди житлової будівлі (літера А) по АДРЕСА_1.

Окрім того, позивачем не було вказано норми діючого законодавства, що зобов'язують відповідача укласти вищевказаний договір з позивачем та не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Тому, враховуючи вищевикладене, посилання апелянта на ч. 5 ст. 16 ЦК України як на підставу обґрунтування своїх вимог є помилковим, оскільки у Творчої спілки «Спілка дизайнерів України» немає жодного обов'язку перед позивачем, який може бути виконаний примусово в натурі.

Окрім того, оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2011 року ОСОБА_1 не є власником спірної будівлі, він не наділений правом на звернення до суду у зв'язку з порушенням його права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: