Провадження № 2/761/6399/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомотів ЛТД» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (надалі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі по тексту - відповідач 2) про стягнення страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.05.2014 р. на автодорозі Київ-Бориспіль сталась ДТП, учасниками якої були автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності та за участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, якого в подальшому за порушення п.13.1 ПДР України постановою Дарницького районного суду м. Києва було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за вищевикладених обставин. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в СК «Еталон» згідно Полісу від 14.09.2013 року, до якої позивач звертався із заявами про виплату страхового відшкодування. На виконання вимог закону 02.09.2015 року позивача було повідомлено уповноваженою особою СК «Еталон» телефоном про виплату страхового відшкодування на відповідний рахунок в банку СТО «Авто-Мотив», що є партнером вказаної страхової компанії. Між тим, як з»ясувалось ніяких коштів за ремонт на рахунок вказаного СТО від страхової компанії не надходило. Між тим, автомобіль позивача було пошкоджено та вартість його відновлювального ремонту згідно звіту СОД ОСОБА_3 від 10.06.2016 року становить - 23 886,42 грн., а ватрість самого дослідження складає - 1300 грн. За таких обставин, у зв'язку з тим, що страхова компанія не сплатила суму страхового відшкодування, а відповідач 2 є власником автомобіля, за участю якого сталась ДТП, позивач просить стягнути з відповідача 1 - ПАТ «СК «Еталон» на свою користь страхове відшкодування в сумі - 16 159,78 грн. та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі - 1300 грн., а також з відповідача 2 різницю між страховим відшкодуванням та реальними збитками в сумі - 7726,64 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. з обох відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Зазначив про обов»язок відповідачів відшкодування коштів внаслідок пошкодження автомобіля позивача. Пояснив, що на даний час автомобіль відремонтований, але документи про витрати на його ремонт не зберіглись та надати їх до суду не має можливості.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, зважаючи на те, що на виконання заяви позивача від 11.07.2014 року відповідач перерахував 07.09.2015 року страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Авто-Мотив ЛТд» за вказаними ним реквізитами у заяві. Також, страховою компанією було сплачено пеню за час вказаного прострочення виплати страхового відшкодування в сумі - 6018,21 грн. Відтак, шкода внаслідок ДТП у вигляді відновлювального ремонту була сплачена відповідачем, а тому в позові слід відмовити.

Відповідач 2 та третя особа в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задовленню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 14.05.2014 р. на автодорозі Київ-Бориспіль сталась ДТП, учасниками якої були автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності, автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2014 року відповідача 2 - ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП за вищевикладених обставин, а сааме за порушення вимог п.13.1 ПДР України.

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою № 9386289, складеною ВДАЇ з обслуговування Дарницького району ГУМВС України в м. Києві.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача 2 - водія ОСОБА_2 перед третіми особами за керування автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_4 була застрахована в СК «Еталон» згідно Полісу №АС6539305 від 14.09.2013 року.

Згідно умов даного договору ліміт виплати страхової суми страховиком у разі настання страхового випадку щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю становить 100 000 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлений в розмірі 50 000 грн., франшиза - 0 грн.

Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно з положеннями п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 36.1. страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2 вказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 11.07.2014р. позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок №01 в ПАТ «Інтеграл-Банку», що належить ТОВ «Авто-Мотів».

На підставі вказаної заяви відповідачем 1 було складено страховий Акт №712-8101 від 17.09.2015 року із зазначенням вартості відновлювального ремонту та страхової суми до виплати в розмірі -14 187,45 грн., яку було сплачено 04.09.2015 року на вказаний позивачем рахунок у заяві про виплату страхового відшкодування.

Також, відповідчем 1 було самостійно розраховано та сплачено пеню за затримку виплати страхового відшкодування в сумі - 6081,21 грн. на особистий рахунок в банку позивача.

Звертаючись із даним позовом досуду, позивач зазначив про неотримання ТОВ «Авто-Мотів Лтд» коштів страхового відшкодування для ремонту автомобіля та не отримання вказаних коштів позивачем.

Так, дійсно в матеріалах справи міститься лист ТОВ «Авто-Мотів» від 23.09.2016 року на запит представника позивача про те, що коштів на ремонт автомобіля позивача не надходило, а зазначений у заяві позивача від 11.07.2014 року до СК «Еталон» рахунок в ПАТ «Інтеграл-банк» був закритий з 01.05.2015 року.

Листом від 02.11.2016 року ПАТ «Інтеграл Банк» на запит суду було повідомлено про те, що кошти в сумі - 14 187,45 грн. від ПАТ СК «Еталон» надійшли на рахунок ТОВ «Авто-Мотів» 07.09.2015 року, але вказаний рахунок був закритий 02.06.2015 року. Відтак, сума була зарахована на інший банківський рахунок «сума до з»ясування». Наразі за рішенням фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.11.2015 року за №210 було розпочато процедуру ліквідації в ПАТ «Інтеграл-банк», а відтак за умовами ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за відсутності вимог про перерахування вказаної суми, вони вважаються погашеними.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що жодних вимог про перерахування або отримання таких коштів до банку вони не направляли та їх не отримали. При цьому, позивач самостійно провів оцінку розміру матеріального збитку згідно звіту №869 від 10.06.2016 року, де визначено вартість відновлювального ремонту належного йому та пошкодженного в ДТП автомобіля в сумі - 23 886,42 грн., яка у цьому позові він у відповідних частках просить стягнути з відповідачів.

В той же час, вартість відновлювального ремонту із урахуванням фізичного зносу вказаного автомобіля складає - 16 159,78 грн.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Між тим, позивач зазначив про проведення ним ремонту вказаного автомобіля за власні кошти, але доказів цьому суду не надав, вказавши на їх відсутність.

Згідно положень ст. 10 ЦП К України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. ст. 59-61 ЦПК України обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, позивачем не доведено понесення реальних збитків на здійснення відновлювального ремонту його пошкодженого автомобіля, а судом встановлено, що відповідач 1 - ПАТ «СК «Еталон» на підставі заяви позивача виконала хоч із запізненням свій обов»язок щодо виплати страхового відшкодування позивачу саме на вказаний ним рахунок в банку ТОВ «Авто-Мотів» та у розмірі погодженої суми страхового відшкодування - 14 187,45 грн.

Відтак, в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 слід відмовити.

Неотримання вказаної суми ТОВ «Авто-Мотів» та не проведення у зв»язку із цим ремонту автомобіля позивача, на думку суду, відбулось за незалежних від відповідача 1 обставин, а саме у зв»язку з введення в банку ПАТ «Інтеграл Банк» ліквідації. При цьому, в період з часу зарахуванням коштів на належний товариству рахунок у цьому банку (07.09.2015 року) до часу введення в банку ліквідації з 02.12.2015 року по 04.01.2016 року позивач був вправі ініціювати питання про повернення коштів страхового відшкодування, але цього не зробив.

При вирішенні позовних вимог, пред»явлених до відповідача 2, діями водія якого було заподіяно шкоду автомобілю позивача, судом враховано наступне.

Так, за ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вимогами статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між тим, ліміт страхової виплати страховика становив 50 000 грн., що є значно більшою сумою за вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, а тому стягнення з ОСОБА_2 коштів різниці між страховим відшкодуванням та реальним збитком в розумінні ст..1194 ЦК України є невиправданим, тому в цій частині позов також задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 10, 59, 60, 61, 88, 209, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215. 218, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомотів ЛТД» про стягнення страхового відшкодування, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: