Справа № 189/315/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської в складі:

головуючого судді Лукінова К.С.

при секретарі Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути із відповідачів заборгованість за договором про надання кредиту у розмірі 116586 грн. 70 коп. та судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, що 05 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 109-007/ФК-08 на суму 61125,00 грн. на строк з 05 лютого 2008 року по 03 лютого 2015 року зі сплатою 11,70 % річних (далі - Договір). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий ОСОБА_3» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 109-007/Zфпор-08 від 05 лютого 2008 року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ "Дельта Банк" та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельтабанку". Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 свої зобовязання перед відповідачами виконав в повному обсязі. Останні, в свою чергу, порушили свої договірні зобовязання та ухиляються від їх виконання, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 116586,70 грн, з яких:

- тіло кредиту 47355,45 грн.;

- відсотки 24683,06 грн.;

- комісія 4126,05 грн.;

- пеня 38255,00 грн.;

- сума за ставкою 3 % від простроченого тіла по кредиту 1440,07 грн.;

- сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту 757,08 грн.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи його відсутності та заяву про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_2 направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позову заперечує.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини.

05 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 109-007/ФК-08 на суму 61125,00 грн. на строк з 05 лютого 2008 року по 03 лютого 2015 року зі сплатою 11,70 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №109-007/Zфпор від 05 лютого 2008 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» , АТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладеного договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ "Укрпромбанку" на користь АТ "Дельта Банк", відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ОСОБА_4 передає ОСОБА_5 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого ОСОБА_3 замінює ОСОБА_4 як кредитора у зазначених зобовязаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі ОСОБА_4 ОСОБА_5 прав вимоги до боржників, ОСОБА_5 переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги за кредитним договором №109/007/ФК-08 від 05 лютого 2008 року.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач належним чином не виконав свого зобовязання передбаченого кредитним договором внаслідок чого станом на 17.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 116586,70 грн, з яких:

- тіло кредиту 47355,45 грн.;

- відсотки 24683,06 грн.;

- комісія 4126,05 грн.;

- пеня 38255,00 грн.;

- сума за ставкою 3 % від простроченого тіла по кредиту 1440,07 грн.;

- сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту 757,08 грн.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права банк дізнався 30.06.2012 року, коли не був внесений черговий платіж. Із цього моменту не було здійснено жодного платежу у погашення заборгованості за кредитом, а тому позовна давність з цього часу не переривалася.

Із позовом про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся лише 02.03.2016 року, тобто за спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відтак у даному випадку строк позовної давності сплив ще у червні 2015 року, однак, позовну заяву подано лише у березні 2016 року (а.с. 1).

Як зазначено в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин №5 від 30.03.2012 року, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку, оскільки позивачем не доведено поважності причин пропуску позовної давності, що сплинув у даних правовідносинах у червні 2015 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є пропущеним, про що заявив відповідач ОСОБА_1, підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знайшов, а тому у стягненні заборгованості за кредитним договором у розмірі 116586,70 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.С. Лукінова