Справа № 219/5524/16-ц
Провадження № 2-н/219/405/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 р. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Полтавець Н.З., розглянувши заяву ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Стягувач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу відносно боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.03.2014 р. по 01.03.2016 р. в сумі 3859,39 грн., індексу інфляції за період з 01.03.2014 р. по 01.03.2016 р. в сумі 921,62 грн. та 3% річних за період з 01.03.2014 р. по 01.04.2016 р. в сумі 80,27 грн., а також витрат по сплаті судового збору в сумі 689,00 грн.

За вказаним видом вимог, відповідно до ст. 96 ЦПК України, може бути виданий судовий наказ.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви та доданих документів вбачається спір про право.

Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Згідно п.13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. В цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому, визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

В порушення зазначених вище вимог, в заяві зазначено, що заборгованість утворилася за період з 01.03.2014 р. по 01.03.2016 р., однак із заяви видно, що боржник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент виникнення заборгованості ще не досягла повноліття.

Долучена до заяви роздруківка по особовому рахунку ОСОБА_1 не може слугувати належним доказом наявності безспірної заборгованості перед заявником та доказом порушення субєктивного права заявника саме боржником ОСОБА_3, а відтак такий документ не може бути самостійною підставою для видачі судового наказу.

Крім того, відсутні відомості про те, що боржники повідомлені про наявну у них заборгованість та згодні з нею (акт звірки), що підтверджувало б безспірність суми боргу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Враховуючи, що наказне провадження є спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення, вважаю за неможливе встановити у даній справі факт субєктивного права у заявника вимоги до боржника, а також факт безспірної суми заборгованості, яку просить стягнути заявник. Тому, приходжу до висновку, що має місце спір про право, що є підставою для відмови заявнику в прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Одночасно суд розяснює, що заявник має право на розгляд заявлених вимог у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову.

Керуючись ст. ст. 96,100-102, 208-210 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та повернути її заявнику.

Заяву разом з доданими до неї матеріалами, повернути ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Вуглегірська ТЕС ПАТ «Центренерго».

Розяснити, що відмова в прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник в цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Відповідно до ст. 99 ч.2 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а ухвала, постановлена без участі особи, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. З.Полтавець