Справа №203/4908/16-ц
Провадження №2/0203/1560/2016
15.12.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
21 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором були забезпечені договорами поруки, укладеними з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідачі не виконують свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості в сумі 3 475,00 доларів США (89 967,75 грн.) (а.с.а.с. 3 - 7, 52, 55 - 57).
Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримала.
Відповідачі до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 неналежно виконував свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 29.09.2016 року утворилася заборгованість у сумі 112 883,50 доларів США відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 12 - 18), а саме:
-28 164,10 доларів США - основна заборгованість;
-32 206,51 доларів США - проценти;
-245,58 доларів США - комісія;
-52 267,31 доларів США - пеня.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період від 19.03.2010 року по 29.09.2016 року (період, не охоплений заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2011 року) складає 75 929,69 доларів США відповідного до наступного розрахунку:
112 883,50 - 36 953,81 = 75 929,69, де:
-112 883,50 - загальна сума заборгованості станом на 29.09.2016 року;
-36 953,81 - сума, стягнута заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2011 року.
Між тим, ураховуючи те, що позов заявлено лише щодо частини вказаного боргу (3 475,00 доларів США), суд, керуючись приписами статті 11 ЦПК, розглянув справу винятково у межах заявлених вимог.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За кредитним договором позивач передав ОСОБА_1 певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено.
У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Ураховуючи той факт, що ОСОБА_1 дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань у розумінні приведеної норми.
Частиною 1 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються.
Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов у частині стягнення з ОСОБА_1 частини заборгованості необхідно задовольнити.
Що стосується позовних вимог, висунутих решті відповідачів, то суд при цьому виходить з наступного.
У відповідності з частиною 4 статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Згідно з пунктами 10 договорів поруки договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, отже строк припинення поруки встановлено не було.
На початку 2011 року позивач звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з аналогічним позовом до тих самих відповідачів за тим самим кредитним договором та договорами поруки про стягнення заборгованості, що утворилася станом на 19.03.2010 року.
Заочним рішенням від 18.04.2011 року позов був задоволений.
У подальшому позивач звернувся з позовом до поручителів лише 21.10.2016 року, тобто за п'ять років і кілька місяців після пред'явлення вимог поручителям (пред'явлення позову).
Таким чином, ураховуючи приписи частини 4 статті 559 ЦК порука в силу закону припинилася, і позов у частині вимог, висунутих до поручителів, підлягає залишенню без задоволення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 53537585 від 11.11.2015 року (справа № 6-2056цс15), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов'язковою для суду.
У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 1 378,00 грн. (а.с. 1).
Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 19 грудня 206 року.
Суддя М.О. Католікян