ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/2307/16-ц
провадження № 2/753/2958/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 06 жовтня 2011 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Сторони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року визнано право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 Після розлучення між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. На день подачі позову позивачем та ОСОБА_6 було подано заяву про реєстрацію шлюбу. Після реєстрації шлюбу, має намір з майбутнім чоловіком проживати за адресою: АДРЕСА_2. Однак відповідач унеможливлює проживання в квартирі. На підставі стст. 386, 391 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) просила суд усунути перешкоди у здійсненні користування приватною власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири та стягнути судові витрати в розмірі 551,21 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник, у свою чергу, проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволені.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність, взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою, органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до вимог закону.

Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону чи за рішенням суду.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Сторони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року шлюб зареєстрований у відділі РАЦС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 06 жовтня 2011 року, актовий запис № 1721, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року затверджено мирову угоду від 01 липня 2015 року, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Визнано право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_4

У подальшому, позивач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюбу від 19 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна, як визначено у статті 391 Цивільного кодексу України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вселився до спірної квартири в установленому законом порядку і набув прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК Української РСР.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника квартири передбачені статтею 157 ЖК Української РСР та частиною першої статті 116 ЖК Української РСР.

Виселення згідно із частиною першої статті 116 ЖК Української РСР може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились без результатами, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у тир татах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Під час розгляду справи позивач не надала доказів, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, а відтак суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведенні та у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись стст. 116, 156, 157 Житлового кодексу Української РСР, стст. 386, 391 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 27, 60, 212-215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.