Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1249/15-ц
Провадження № 2/674/56/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Маринчака О. М.

при секретарі Бойчук С.В.

з участю позивача ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дунаївці, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих будівель

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд даним позовом, мотивуючи тим, що вона являється власником земельної ділянки розміром 0,17 га та домоволодіння, розташованих в м. Дунаївці по вул. Кірова, 12, згідно державного акта на право приватної власності на землю від 4 березня 2002 року та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 5 грудня 1988 року.

22 лютого 2011 року між нею та відповідачем, згідно рішення суду, було розірвано шлюб і з тих пір вона фактично переїхала проживати до м. Хмельницького через нестерпні умови проживання разом з відповідачем.

На даний час вона захотіла повернутися проживати до свого будинку в м. Дунаївці по вул. Кірова,12, однак виявилося, що за час її відсутності відповідач без її згоди та без будь яких дозволів та проектної документації побудував на її земельній ділянці самочинні будівлі - столярну майстерню та гараж, перетворивши таким чином її земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, на виробниче підприємство.

На її усні звернення щодо усунення самочинних забудов відповідач не реагує, продовжує ними користуватись та грубо порушувати її право власності на земельну ділянку, не даючи її використовувати за цільовим призначенням.

Також, відповідач не бажає добровільно залишити її будинок і чинить перешкоди в користуванні її власністю.

А тому, звертається до суду, просить зобовязати відповідача знести самочинні забудови та виселити його з її будинку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив суду, що він перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі з 1981 до 2011 року, спільно проживали сімєю в будинку по вул. Кірова, 12 в м. Дунаївці. Даний будинок вони побудували у шлюбі спільною працею на місці старого будинку, який був знесений. Будівництво вели з 1984 до 1988 року, після чого перейшли в нього проживати. Надвірні забудови також побудували у шлюбі. Майстерня (сарай) була побудована разом з будинком, до 2009 року до неї був добудований старий гараж. Новий гараж було побудовано у 2009-2010 році.

Вважає, що даний будинок і господарські забудови є їх спільною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу з позивачкою, нічого побудовано не було. Він ніяким чином не перешкоджає їй проживати у будинку та користуватись власністю та земельною ділянкою.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1981 року до 22.02.2011 року, постійно спільно проживали однією сімєю до розірвання шлюбу у будинку в м. Дунаївці по вул. Кірова, 12. Даний будинок сторони побудували спільною працею протягом 1984-1987 років на місці знесеного старого будинку і перейшли в нього проживати у 1988 році. Вказані обставини підтверджуються випискою з рішення Дунаєвецького райсуду від 22.02.2011 року про розірвання шлюбу та поясненнями сторін в судовому засіданні.

Після завершення будівництва, позивачка оформила на своє імя свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 5 грудня 1988 року на новозбудований будинок та приватизувала земельну ділянку розміром 0,17 га на якій він був побудований по вул. Кірова, 12 в м. Дунаївці, отримавши відповідний державний акт на право приватної власності на землю від 4 березня 2002 року.

Встановлено, що за час перебування у шлюбі до 2011 року сторони спільною працею побудували біля будинку на земельній ділянці по вул. Кірова, 12 господарські забудови: сарай (майстерню) та гараж, після розірвання шлюбу на даній земельній ділянці нічого не будувалось.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 знайомі сторін та які допомагали виконувати будівельні роботи.

Згідно акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.08.2015 року державною архітектурно-будівельною інспекцією у Хмельницькій області домогосподарства по вул. Кірова, 12 в м.Дунаївці було встановлено, що на час перевірки будівельні роботи не проводились, будівельна техніка відсутня, ознак проведення будівельних робіт не виявлено.

Допитаний в судовому засіданні як свідок головний інспектор державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області ОСОБА_8 пояснив суду, що при перевірці ним домогосподарства в м. Дунаївці по вул. Кірова, 12 новозбудованих будівель виявлено не було. Наявні в домогосподарстві надвірні забудови сарай (майстерня) та гараж є старими забудовами, по них видно, що вони побудовані ще до 2011 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої ( головної ) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, враховуючи наведене, побудовані сторонами за час шлюбу житловий будинок по вул. Кірова,12 в м. Дунаївці та належні до нього господарські забудови сарай ( майстерня) та гараж належать кожному із них на праві спільної сумісної власності.

А тому, позивачка не вправі вимагати від відповідача знесення цих господарських забудов відповідно до ст. 376 ЦК України як самочинних будівель, враховуючи, що вони підлягають узаконенню за сторонами у власність і позивачка не надала суду будь яких доказів, що дані господарські забудови були самочинно побудовані відповідачем на її земельній ділянці після розірвання шлюбу і що вони перешкоджають їй у користуванні власністю.

Враховуючи наведене, є безпідставними вимоги позивачки про виселення відповідача із даного житлового будинку, оскільки відповідач є його співвласником і позивачка не надала суду доказів, що відповідач перешкоджає їй в користуванні власністю, що було б підставою для його виселення з відповідним позбавленням права власності.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.60 СК України, ст.ст. 186, 321, 376 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих будівель відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду О. М. Маринчак