УхвалА

іменем україни

12 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ 210994, реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул. Хомутецькій у с. Малі Сорочинці Миргородського району Полтавської області виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з належним йому автомобілем «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням його сина - ОСОБА_6, унаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 2 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку авто-товарознавчої експертизи вартість ремонту автомобіля «Renault Master» становить 16 452 грн 73 коп., яку відповідач добровільно не відшкодував. Крім того, зазначав, що вказаними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у неможливості використовувати транспортний засіб протягом тривалого часу, що потягло для нього зміну звичного способу життя.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 16 452 грн 73 коп., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10 962 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 16 452 грн 73 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 800 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір майнової шкоди до 500 грн (франшиза), а у відшкодуванні моральної шкоди відмовити.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржував.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ЦК України про цивільну-правову відповідальність особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що потерпілий, який є позивачем у справі, має право на пред'явлення вимоги як до особи, відповідальної за завдані збитки, так і до страховика і саме він обирає на власний розсуд спосіб захисту свого порушеного права (ст. 11 ЦПК України)

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: № 6-2587цс15 від 23 грудня 2015 року, № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами обов'язкових правових позицій Верховного Суду України, є безпідставними, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин, а саме порядку застосування норми ст. 1194 ЦК України і не стосуються обраного способу судового захисту порушеного права.

Отже, доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а посилання щодо недоведеності розміру шкоди є безпідставними, оскільки діє презумпція завдавача шкоди і відповідач своїх доводів не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик