Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів по договору банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») вклад за договором від 19 лютого 2014 року у розмірі 16 685,09 дол. США, відсотки у розмірі 1 246,58 дол США та три проценти річних у розмірі 163,19 дол. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 вклад з урахуванням процентів за договором від 19 лютого 2014 року у розмірі 17 931,67 дол. США та три проценти річних у розмірі 3 88229 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено та із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_4 надала заяву від 19 серпня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт», за умовами якого позивач передала відповідачу 76 тис. грн на 12 місяців під 18 % річних. Також нею були надані копії квитанцій про здійснення операцій по цьому рахунку.

19 лютого 2014 року цей вклад був закритий із зазначенням залишку - 15 178,32 грн, а між сторонами було укладено договір від 19 лютого 2014 року, за умовами якого позивач передала відповідачу 16 685,09 дол. США для розміщення в депозитному вкладі на 6 місяців.

Ці два договори оформлені відділенням банку у м. Севастополі.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач неможливість повернення вкладу обґрунтовував окупацією Криму та закриттям на цих територіях філій банку.

У ч. 1 ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

З урахуванням встановлених у справі обставин та вказаних вимог закону, частково задовольняючи позов, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що зобов'язання з повернення суми вкладу повинно бути виконано відповідачем, оскільки договір банківського вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун В.А. Нагорняк