Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/9628/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/3364/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області (далі Шевченківського ВДВС) ОСОБА_4 звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження №48432391 з примусового виконання виконавчого листа №336/9628/13-ц, виданого 21.05.2015 року Шевченківским районним судом м. Запоріжжя, про зобовязання ОСОБА_3 передати ОСОБА_5 автомобіль «Skoda Super В», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскільки ОСОБА_3 добровільно рішення суду не виконує, державний виконавець просила суд обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду.

Справа розглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2016 року подання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с. 140,141 т.2) .

ОСОБА_5В , ОСОБА_3 не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасника апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Встановлено, що на виконанні Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження №48432391 з примусового виконання виконавчого листа №336/9628/13-ц, виданого 21.05.2015 року Шевченківским районним судом м. Запоріжжя, про зобовязання ОСОБА_3 передати ОСОБА_5 автомобіль «Skoda Super В», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою від 11.08.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, боржнику було надано строк на самостійне виконання рішення суду до 17.08.2015 року (а.с.5)

Відповідно до актів від 06.10.2015 року, 25.11.2015 року, 25.01.2016 року державним виконавцем з метою перевірки виконання рішення суду здійснювались виходи за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, якими встановлена відсутність боржника вдома (а.с.8-10).

01.02.2016 року до ВДВС поштою надійшла заява від чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_6С, в якій він повідомив, що 26.01.2016 року ним був отриманий виклик для його дружини ОСОБА_3, проте вона не може прибути у звязку з її відїздом до м. Москва, де вона буде знаходитися до липня 2016 року (а.с.17).

Актом державного виконавця від 09.02.2016 року встановлено, наявність боржниці за місцем реєстрації та здійснено її виклик до Шевченківського ВДВС на 10.02.2016 року, боржниця від підпису відмовилася (а.с.7).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, законом передбачено юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, і вказане обмеження застосовується як крайній захід впливу на боржника, коли вжитті всі інші заходи впливу.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. В силу положень частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Особа, що має невиконані зобовязання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», п. 18 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 статті 10 ЦПК України саме державний виконавець зобовязаний був довести навмисне або інше свідоме невиконання ОСОБА_3 рішення суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання органами Національної поліції.

Проте матеріали справи не містять жодного процесуального документу, який би свідчив про вжиття державним виконавцем заходів,

Крім того, саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд із актів державного виконавця факт ухилення боржника від явки до Відділу не вбачає, оскільки, як це слідує із зазначених документів, за адресою виклику боржник не знаходиться.

Отже, державний виконавець не надав достатніх даних про те, що він вчинив своєчасно і в повному обсязі дії щодо до встановлення місця реєстрації боржника, дійсної адреси перебування та знаходження боржника а за його відсутності заходів до розшуку боржника та розшуку автомобіля, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», використав надані йому законом повноваження для виконання судового рішення.

Наявні у справі докази не доводять обставини, що мають значення у справі, зокрема, факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про доведеність підстав для застосування до боржника у виконавчому провадженні з метою виконання ним своїх боргових зобовязань такого крайнього заходу впливу як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Висновки суду відповідають вимогам закону та встановленим обставинам.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2