Справа № 152/374/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 березня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді - Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
03.03.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.04.2014 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_3 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, виховання дитини, внаслідок чого виникають конфлікти. Відповідач ображає її, не бере участі в матеріальному забезпеченні в сім'ї, не бажає влаштовуватися на роботу, не приймає участі у вихованні дитини. Сімейних відносин вона з відповідачем не підтримує з жовтня 2014 року. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе та суперечить її інтересам, оскільки вона бажає створити нову сім'ю. Шлюб між нею та відповідачем існує формально. На примирення з відповідачем вона не згодна.
Просить при розірванні шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - «ОСОБА_1».
Крім того, просить стягнути з відповідача витрати, понесені нею по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду.
В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з'явилася, 25.03.2016 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення з відповідачем не згодна, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.18).
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.17), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Заперечень щодо позову від відповідача не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.03.2016 року.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не з'явився до суду без поважних причин.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.18), то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.04.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).
Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню доньку: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу.
Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, виховання дитини, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до того, що сторони однією сім'єю не проживають з жовтня 2014 року.
Таким чином, судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.
Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивачка має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с.1).
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.24, 105, 110, 112, 113 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області 22.04.2014 року, актовий запис за №4.
Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачки - «ОСОБА_1».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя