Справа №638/7009/16-ц
Номер провадження 2/638/3247/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Чаленко Н.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути на його користь аліменти на його утримання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач у справі - є його сином, сам він має похилий вік та незначну пенсію, натомість син не надає йому жодної допомоги. Вважає, що син, отримуючи регулярний дохід повинен надавати йому додаткові кошти для придбання ліків.

В судове засіданні позивач не зявився, надав до суду заяву, де просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання зявився, визнав позов повністю. Пояснив, що має неповнолітню дитину, якій сплачує 1/3 частину свого заробітку аліментів, має багато кредитних зобовязань, тому просить стягнути з нього ще й аліменти на утримання батька, бо не впевнений, що добровільно зможе йому допомагати.

Вислухавши думку відповідача, вивчивши матеріали провадження, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія І-ЖА № 340657 виданого пунктом реєстрації актів цивільного стану при управлінні коменданта гарнізону радянських військ 12 грудня 1977 року, актовий запис 1226 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх дітей.

Дослідивши довідку про розмір пенсії позивача, видану 16.03.2016 року № 772/03.02 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, встановлено, що середньомісячний дохід його складає дві тисячі сто сімдесят дві гривни двадцять шість копійок.

Відповідно до ст. 202 СК України потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму.

В даному випадку позивач має дохід, який перевищую прожитковий мінімум майже вдвічі.

При цьому суд критично ставиться до наданих позивачем копій довідок з медичних установ. Указані довідки не надані в оригіналі. Не містять необхідної інформації. А саме позивач цими довідками не довів необхідності придбання ліків. Навіть в копіях вказаних довідок зазначено лише про необхідність лікування без зазначення вартості лікування та препаратів, які необхідно купувати для лікування. Цим самим позивач не довів необхідності стягнення аліментів.

Позивачем не зазначено чи має він інші джерела доходу, не зазначив повний склад сім»ї, тобто чи має він інших дітей, батьків. Зясувати всі ці обставини за неявки позивача суд самостійно не зміг.

Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому суд виходить ще й з того, що відповідач, впевнено визнаючи позовні вимоги, намагався приховати дійсні мотиви визнання позовних вимог. А на запитання головуючого про надання допомоги в добровільному порядку не зміг відповісти.

При зясуванні майнового стану відповідача встановлено, що він отримує стабільний дохід, має аліментні та кредитні зобовязання.

Відповідач у судовому засіданні поводив себе непевно, ніби приховуючи справжні підстави звернення до суду. На запитання суду відповідач давав не певні відповіді, опускав очі.

Суд звертає увагу на те, що між сторонами навіть не виник конфлікт, тобто права позивача жодним чином не порушені.

У частині 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві ОСОБА_1 жодним чином не довів будь-які порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів та не довів тих обставин, що у подальшому його право буде порушено протиправними діями відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 202, 205 СК України, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 551 гривна 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя: Т.В. Штих