АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7868/16 Справа № 202/3994/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

23 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Городничої В.С.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Індустріального відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Одеської філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», про визнання правочину удаваним, визнання права власності на автомобіль, звільнення майна з-під арешту, припинення розшуку майна та зобов'язання вчинити дії щодо повернення автомобіля, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 вересня 2013 року ним за власні кошти було придбано автомобіль MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4. Купівля-продаж автомобіля здійснювалася у Автозаводському районі міста Кременчука за адресою: АДРЕСА_1, шляхом укладання письмового договору та передачі коштів уповноваженій особі - ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В.А. 17.01.2013 року за реєстровим №241. Договір купівлі-продажу було укладено у письмовій формі із зазначенням місця укладання. Від подальшої перереєстрації автомобіля представник продавця відмовився пославшись на брак часу, видавши на його ім'я доручення, посвідчене приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. за реєстровим №3203. До договору продавцем було видано розписку згідно із якою представник продавця ОСОБА_6 в рахунок виконання умов договору купівлі-продажу отримав від позивача грошові кошти в сумі 3900,00 доларів США. 03 грудня 2014 року у м Одеса у нього, позивача, було вилучено вищевказаний транспортний засіб з посиланням не те, що автомобіль оголошено у розшук Індустріальним ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції. Як з'ясувалося, постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ Березіна М.Ю. від 14.04.2014 року на майно ОСОБА_4 було накладено арешт. Постановою від 22.09.2014 року автомобіль MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, був оголошений у розшук. Очевидною обставиною є те, що він придбав автомобіль значно раніше ніж він був арештований та оголошений у розшук. Згідно розписки ОСОБА_6 від 23.09.2013 року той продав йому автомобіль, власником якого є ОСОБА_4, за 3900,00 доларів США. На такі дії ОСОБА_6 був уповноважений відповідним дорученням. Позивач вважає, що в даному випадку ним доведено факт придбання спірного автомобіля та є усі підстави для визнання за ним права власності на вищевказаний транспортний засіб у зв'язку із чим він вимушений звернутися до суду. За час перебування автомобіля на штрафному майданчику Одеська філія ДП МВС «Інформресурси» вимагає сплатити вартість послуг по зберіганню транспортного засобу на штрафмайданчику у розмірі 17000,00 грн. Такі вимоги ОСОБА_2 вважає безпідставними, бо виникнення такої заборгованості він пов'язує із бездіяльністю державних виконавців Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, якими не було вчинено своєчасно виконавчі дії і допущено перебування на штрафному майданчику у місті Одесі по вул. Тираспольське шосе,31-А/1, понад передбачені термінами, бо вказаний автомобіль повинен був на протязі трьох днів бути описаний і переданий йому на відповідальне зберігання. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати односторонній правочин, яким є довіреність від 23.09.2013 року видана ОСОБА_6, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4, на ім'я ОСОБА_2, - удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу - MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 зареєстрованого ВРЕР №2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 10.09.2008 року, номерний знак НОМЕР_1; визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль; звільнити з-під арешту автомобіль MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1; припинити розшук спірного автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E; зобов'язати Одеську філію ДП «Інформресурси» МВС України повернути йому, позивачу, автомобіль MERSEDES - BENZ 260 E без оплати послуг штрафмайданчика.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_4 є власником спірного автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого ВРЕВ №2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 10.09.2008 року (а.с. 14).

Як вбачається із копії довіреності від 17.02.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеновим В.А. та зареєстрованої в реєстрі за №241, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (кожен діє самостійно) експлуатувати та розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, здавати в оренду, позичку, керувати під час здійснення повноважень) належним ОСОБА_4 автомобілем марки MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, якою надано низку повноважень, зокрема, експлуатувати зазначений автомобіль, укладати від імені власника договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем та ін. Довіреність видана також з правом передоручення повноважень третім особам, з правом використання автомобіля за кордоном строком на три роки, тобто до 17.02.2016 року (а.с.13).

Згідно копії довіреності від 23.09.2013 року, ОСОБА_6, діючи в порядку передоручення від імені ОСОБА_4 (власника), уповноважив ОСОБА_2, здійснювати представництво інтересів ОСОБА_4, як власника транспортного засобу автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E, для чого представнику (ОСОБА_2.) надано право діяти в межах повноважень, передбачених основною довіреністю від 17.01.2013 року, без права передоручення третім особам терміном дії до 17.02.2016 року (а.с.12).

Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем також надано копія договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.09.2013 року, укладеного у простій письмові формі між ним та ОСОБА_6, відповідно до якого останній продає ОСОБА_2 належний йому транспортний засіб MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, за ціною домовленості шляхом передачі готівкових коштів від покупця продавцю (а.с.15). Представлено копію розписки від 23.09.2013 року про отримання ОСОБА_6 грошових коштів у рахунок здійсненого продажу спірного автомобіля від ОСОБА_2 у розмірі 3900,00 дол. США. (а.с.18).

Згідно копії постанови державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Березіна М.Ю. від 14.04.2014 року на все майно ОСОБА_4 було накладено арешт та заборонено його відчуження (а.с.9).

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Березіна М.Ю. від 10.09.2014 року спірний транспортний засіб - MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, було оголошено у розшук (а.с.7).

Зазначені вище дії державним виконавцем проведені в порядку виконання виконавчого провадження ВП №42654374 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 16459,41 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження ВП №42654374 державним виконавцем Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрите на підставі виконавчого листа №2-1896, виданого 02.12.2011 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська (а.с.7, 9).

В матеріалах справи також наявна копія акту №1904-8 від 03.12.2014 року прийому затриманого транспортного засобу, згідно якого інспектором ДПС СП №1 ДАІ у Одеській області пр-щк Кучерявим В.Н. в присутності водія проведено затримання спірного автомобіля у зв'язку з його розшуком МУЮ Дніпропетровського ВДВС (а.с. 17).

Крім того, суду надана нотаріально посвідчена заява від 13.05.2015 року, згідно якої ОСОБА_6 усім компетентним органам заявив, що стверджує про те, що 23.09.2013 року у АДРЕСА_2, між ним та ОСОБА_2 був письмово укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу - MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1. На виконання умов договору 23.09.2013 року ОСОБА_2 передав йому, а він прийняв грошові кошти в сумі 3900,00 доларів США та передав йому вищезазначений транспортний засіб у справному технічному стані, без будь-яких обтяжень (а.с.11). У вказаній заяві ОСОБА_6 зазначає про те, що він діяв як представник продавця - ОСОБА_4, за довіреністю, посвідченою ОСОБА_13 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 17.01.2013 року за реєстровим № 241, від імені власника транспортного засобу ОСОБА_4

Згідно копії нотаріально посвідченої заяви від 25.11.2015 року ОСОБА_4 усім компетентним органам заявив, що стверджує про те, що 17.02.2013 року у місті АДРЕСА_3, між ним та ОСОБА_6 був укладений письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1. На виконання умов договору 17.02.2013 року ОСОБА_6 передав йому, а він прийняв грошові кошти в сумі 4900,00 доларів США та передав йому вищезазначений транспортний засіб у справному технічному стані, без будь-яких обтяжень (а.с.10).

Дружина власника спірного автомобіля - ОСОБА_5 нотаріально посвідченою заявою від 24.02.2016 року надала свою згоду ОСОБА_4 на продаж автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1 (а.с.16).

Крім того, на а.с. 24 знаходиться копія нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_4 14.03.2016 року, якою він уповноважує ОСОБА_14 представляти його інтереси з питань зняття арешту і повернення йому, ОСОБА_4, автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1. В даній довіреності наявне посилання на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого ВРЕР №2 ДАЇ УМВС України у Дніпропетровській області 10.09.2008 року.

Згідно змісту уточненої позовної заяви (а.с. 31 - 32), позивач просить, зокрема, визнати односторонній договір, оформлений вищевказаною довіреністю від 23.09.2013 року, - удаваним правочином, вчиненим з метою приховати договір купівлі-продажу автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, а також визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль.

Відповідно до положень ч.1 ст. 235 ЦК України - удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року - за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз'яснено, що відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Також у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз'яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (ст. 3 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року).

Відповідно ст. 383 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи з викладеного, встановивши обставини справи та склад спірних правовідносин, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, - колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання правочину удаваним, вчиненим з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля MERSEDES - BENZ 260 E, 1990 року випуску, сірого кольору, шасі - НОМЕР_2 номерний знак НОМЕР_1, про визнання за позивачем права власності на вказаний автомобіль не пред»явлені до належних відповідачів, зокрема, до особи, що є, згідно письмових доказів, власником вказаного автомобіля - ОСОБА_4 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого ВРЕВ №2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 10.09.2008 року (а.с. 14)).

Колегія звертає увагу на зміст нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_4 14.03.2016 року (а.с. 24), згідно якої вказана особа діє саме у якості власника вищевказаного транспортного засобу.

Між позивачем та відповідачами Індустріальним ВДВС Дніпропетровського міського УЮ, Одеською філією Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси» спора про право власності на вказаний автомобіль не існує, отже вказані особи є неналежними відповідачами за зазначеними вище позовними вимогами.

Крім того, зважаючи на заявлення позовної вимоги про «звільнення з-під арешту автомобіля», безпідставно до участі у справі у якості саме співвідповідачів не залучено боржника та особу, в інтересах яких було накладено арешт на транспортний засіб, тобто боржника і стягувача за виконавчим провадженням ВП №42654374, - ОСОБА_4 і ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідно.

Враховуючи невстановлення факту наявності у позивача права власності на вказаний транспортний засіб, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо припинення розшуку автомобіля та зобов»язання Одеської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси» повернути автомобіль позивачу. Крім того, зазначені позовні вимоги, з урахуванням правових підстав позову, не відповідають вимогам ст. 16 ЦК України.

Саме з наведених вище підстав позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, висновок місцевого суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог є правильним, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений права звернення до суду з позовом до належних відповідачів, а також зі скаргою на дії (постанову) державного виконавця.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді