Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала завідувачем бюро перепусток обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» (далі - ОКП «Аеропорт Суми»).

28 жовтня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Вважає, що її було звільнено незаконно, оскільки необхідності у скороченні штатів не було, це скорочення не було погоджено з профспілкою, їй не було запропоновано іншу роботу на підприємстві. Крім того, її звільнення відбулося без попередньої згоди профспілки.

З урахуванням вказаного позивач просила скасувати наказ з її звільнення, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також внаслідок незаконного звільнення їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінюла у 2 тис. грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Скасовано наказ від 28 жовтня 2015 року №82-о/с про звільнення ОСОБА_4 з посади завідувача бюро перепусток ОКП «Аеропорт Суми». Поновлено ОСОБА_4 на роботі в ОКП «Аеропорт Суми» на посаді завідувача бюро перепусток. Стягнуто з ОКП «Аеропорт Суми» на користь ОСОБА_4 3 257,26 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з утриманням з указаної суми при виплаті податків та інших обов'язкових зборів і платежів, 1 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення на користь ОСОБА_4 заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі директор ОКП «Аеропорт Суми», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 2000 року працювала у ОКП «Аеропорт Суми» техніком-лаборантом, у подальшому наказом від 04 жовтня 2010 року № 61-о/с була прийнята за сумісництвом на цьому ж підприємстві завідувачем бюро перепусток, наказом від 01 квітня 2015 року № 21-о/с переведена на посаду завідувача бюро перепусток та переведена за сумісництвом на посаду техніка-лаборанта.

Наказом директора ОКП «Аеропорт Суми» від 14 липня 2015 року № 45-о/с «Про скорочення штату працівників» внесено змін до штатного розпису з 15 жовтня 2015 року, а саме: ліквідовано службу паливно-мастильних матеріалів; виведено посаду економіста.

Наказом директора ОКП «Аеропорт Суми» від 28 липня 2015 року № 48-о/с «Про скорочення штату працівників» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці виведено із штатного розпису посаду завідувача бюро перепусток з 28 жовтня 2015 року.

28 липня 2015 року ОСОБА_4 було попереджено про звільнення її з посади техніка-лаборанта служби ПММ ОКП «Аеропорт Суми» з 15 жовтня 2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачу було запропоновано переведення на інші вакантні посади: діловода, прибиральника території, бухгалтера.

27 серпня 2015 року ОСОБА_4 було попереджено про звільнення її з посади завідувача бюро перепусток служби АБ на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачу було запропоновано переведення на інші вакантні посади: діловода, прибиральника території.

02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 повторно пропонувалося переведення на посаду діловода або прибиральника території.

Станом на 28 жовтня 2015 року від завідувача бюро перепусток ОСОБА_4 до відділу кадрів не надійшло усної або письмової заяви про згоду чи незгоду на переведення на запропоновані вакантні посади у зв'язку із скороченням штату працівників, про що був складений відповідний акт.

Наказом директора ОКП «Аеропорт Суми» від 15 жовтня 2015 року № 79-о/с позивача було звільнено з посади техніка лаборанта на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату (посада за сумісництвом), і цей наказ позивачем не оспорюється.

Наказом директора ОКП «Аеропорт Суми» від 28 жовтня 2015 року № 82-о/с ОСОБА_4 було звільнено з посади завідувача бюро перепусток на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

24 вересня 2015 року ОКП «Аеропорт Суми» подав до профспілкового комітету запит на звільнення ОСОБА_4 з посади завідувача бюро перепусток. Згода на вивільнення позивача була надана профспілковим комітетом 17 листопада 2015 року.

Згідно з довідкою ОКП «Аеропорт Суми» про середню заробітну плату від 28 жовтня 2015 року № 40 середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 у 2015 році становила 70,81 грн.

Колегія суддів вважає, що при звільненні позивача відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Апеляційним судом було встановлено, що представник відповідача у судовому засіданні визнала, що при звільненні позивача з роботи їй не було запропоновано наявну на час звільнення посаду оператора технічних засобів контролю на безпеку, оскільки ця посада передбачала оплату праці за відпрацьований робітником час, а саме на час польотів, які проводяться не регулярно, а також ця посада передбачає навчання оператора з оплатою навчання за рахунок підприємством та погодження цієї кандидатури.

Крім того, судом було встановлено, що з наданого відповідачем штатного розпису станом на 16 липня 2015 року, 01 вересня 2015 року та змін до штатного розпису з 28 жовтня 2015 року вбачається наявність на час повідомлення та звільнення позивача наявної вакансії, а саме оператора технічних засобів контролю на безпеку

Таким чином, колегія суддів вважає, що частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що при звільнені позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем було допущено порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України (не запропоновано всі наявні на підприємстві вакансії), що є підставою для скасування наказу про звільнення позивача як незаконного, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу обласного комунального підприємства «Аеропорт Суми» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк