АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/653/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Чирва О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б. , Бондаренка С. І.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, розподіл майна подружжя та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, розподіл майна подружжя та визнання права власності, посилаючись на те, що з 2001 року вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька ОСОБА_9. 08 серпня 2002 року сторони зареєстрували шлюб в Богуславецькій сільській раді.

Шлюб між сторонами зберегти не вдалося і в суді розглядається справа про розірвання шлюбу. На даний час сторони проживають в одному домоволодінні, але окремо один від одного, шлюбних відносин не підтримують. 29 липня 2002 року за спільні кошти позивачки та відповідача був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Даний будинок був нотаріально оформлений та зареєстрований на відповідача.

З 2002 року і по даний час позивачка отримала від своєї бабусі ОСОБА_10 з Канади кошти в сумі понад 13 000 дол. США, які були витрачені на придбання, добудову, облаштування та ремонт будинку, будівництво господарських будівель. В будинку було зроблено стіни, поли, вікна, двері, опалення, камін, проведено газ, поклеєні шпалери, зроблено колодязь, підведено воду у будинок, збудовано гараж, два сараї, погріб та ін. За рахунок спільних зусиль з відповідачем придбаний будинок значно поліпшено та він істотно збільшився у вартості.

В зв'язку з цим ОСОБА_8 вважає, що будинок та земельна ділянка являються їх з відповідачем спільною сумісною власністю і підлягає поділу при розділі майна.

Рухоме майно являється спільною сумісною власністю подружжя - автомобільний причіп (вартістю 10000 грн.), автомобіль ВАЗ 2108, холодильник (вартістю 3000 грн.), кухонна стінка (вартістю 2000 грн.), газова плита (вартістю 700 грн.), телевізор (вартістю 1000 грн.), стіл під телевізор (вартістю 400 грн.), пральна машина (вартістю 1000 грн.), бджолина пасіка (вартістю 7000 грн.), зварювальний апарат (вартістю 4000 грн.)

Позивачка просила визнати за нею право власності на холодильник (вартістю 3000 грн.), кухонну стінку (вартістю 2000 грн.), телевізор (вартістю 1000 грн.), стіл під телевізор (вартістю 400 грн.). Різницю вартості рухомого майна просила стягнути з відповідача на її користь.

Відповідно до ст. 174 СК України позивачка просила визнати об'єктом права власності дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, речі призначені для її розвитку та виховання, а саме : стінку меблеву, ліжко, стіл комп'ютерний, ноутбук "ASUS".

27.04.2015 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог та просила, крім вищевказаних позовних вимог, встановити факт її проживання з 2001 року по 07 серпня 2002 року з відповідачем однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу, в зв'язку з тим, що будинок придбано у період їх спільного проживання однією сім'єю, після народження дочки.

В ході розгляду справи представник позивачки відмовився від позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на ? частину земельної ділянки під будинком та надвірними будівлями; щодо визнання права власності на рухоме майно - холодильник (вартістю 3000 грн.), кухонну стінку (вартістю 2000 грн.), телевізор (вартістю 1000 грн.), стіл під телевізор (вартістю 400 грн.); щодо стягнення з відповідача на користь позивачки різниці вартості рухомого майна. Крім того представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки 2 800 грн. компенсації за ? частину вартості вантажного причепу «Бобер», яку сторони узгодили добровільно.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 2001 року по 07 серпня 2002 року проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу.

Визнано будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Визнано об'єктом права власності дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 стінку меблеву, ліжко, стіл комп'ютерний, ноутбук "ASUS".

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2 800 грн. компенсації за ? частину вартості вантажного причепу «Бобер».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 365 грн. 40 коп. судового збору та 3 993 грн. 60 коп. витрат за проведення експертизи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати в частині встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в частині визнання будинковолодіння та земельної ділянки спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами та ухвалити нове, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині встановлення факту проживання сторін однією сім'єю, визнання будинковолодіння об'єктом права спільної сумісної власності та визнання за позивачкою право власності на ? частину спірного будинку. Інші питання розподілу майна сторонами вирішені і не оспорюються.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2002 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 29 липня 2002 року ОСОБА_6 придбав житловий будинок за АДРЕСА_1. Вартість будинку складала 5 300 грн.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу власником даного домоволодіння за вищевказаною адресою є ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 08.08.2002 року позивач та відповідач являються батьками ОСОБА_9, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно довідки від 09.02.2015 року виданої головою квартального комітету № 6, ОСОБА_8 зареєстрована і фактично проживає за адресою АДРЕСА_1

Вирішуючи спір районний суд встановив факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 2001 року по 07 серпня 2002 року однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу, вважаючи, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України.

Разом з тим судом не враховано, що згідно з п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Цивільний процесуальний кодекс України від 18 липня 1963 року з відповідними змінами не містив норми, якою встановлювався факт проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу. Цей порядок визначений у п. 5 ст. 256 ЦПК України від 18 березня 2004 року, який не діяв на час спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коди вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З вищевикладеного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено.Тому позов ОСОБА_8 в цій частині задоволенню не підлягає.

Позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу та визнання будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою об'єктом права спільною сумісною власністю подружжя, вказала, що кошти на придбання даного будинку вона отримала від своєї бабусі ОСОБА_11 з Канади. Тому, на її думку, це є підставою для визнання будинку їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до листа від 14.02.2015 року ОСОБА_10 через компанію Карпати Травел Лтд. Були здійснені наступні грошові перекази та пересилка посилок на протязі 2004-2014 років для отримувача ОСОБА_8: 06.03.2004 - 1000 дол. США; 17.11.2004 - 1000 дол. США; 25.02.2005 - 850 CAD; 06.09.2006 - 500 дол. США; 30.08.2008 - 1000 дол. США; 29.06.2009 - 1000 дол. США; 02.03.2011 - 1000дол. США; 29.08.2011 - 1000 дол. США; 16.01.2012 - 1000 дол. США; 12.06.2012 - 1500 дол. США; 07.08.2014 - 1000 дол. США.

Як видно з листа від 13.07.2015 року ОСОБА_10 через компанією Карпати Травел Лтд. Були здійснені наступні грошові перекази для отримувача ОСОБА_12: 14.12.2001 - 1000 дол. США та 21.04.2008 -1000 дол. США.

Відмовляючи в цій частині в задоволенні позову колегія суддів виходить з наступного.

До відносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю, а тому при виникненні вказаних спорів слід керуватися п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідними нормами ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно із ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у відповідній редакції) розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Проаналізувавши приведені вище норми, необхідно прийти до висновку, що майно, набуте до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Тобто при вирішенні даного спору має значення не лише факт спільного проживання сторін, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сторонами не заперечувався той факт, що з 2001 року вони проживали з батьками відповідача в с. Коврай, Золотоніського району та ОСОБА_6 деякий час перебував на заробітках в м. Києві. Проте беручи до уваги вищевказані норми колегія суддів вважає, що позивачкою не було надано суду доказів, які б підтверджували, що спірне майно було придбано внаслідок спільної праці та спільного бюджету сторін.

Рішення апеляційного суду в цій частині узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року ( справа № 6-135цс13).

Що стосується твердження ОСОБА_8 про те, що під час перебування сторін у шлюбі грошові перекази використовувались на добудову, облаштування та ремонт вищевказаного житлового будинку, а тому за рахунок спільних з відповідачем зусиль придбаний будинок було значно поліпшено та він істотно збільшився у своїй вартості, то колегія суддів не погоджується з вказаними доводами та висновком суду першої інстанції в цій частині виходячи з такого.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 62 СК України передбачено, що, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи за № 524/15-23 від 13.10.2015 року ринкова вартість будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 визначена станом на 29.07.2002 року складає 20498 грн., а вартість вказаного майна станом на час проведення експертизи з урахуванням проведених поліпшень складає 624 044 грн.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2002 року (а.с.24) предметом договору є житловий будинок з надвірними спорудами, придатний до проживання. Це також підтверджується Технічним паспортом, складеним 17.07.2002 року (а.с.25-31).

Отже дослідивши всі докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не надала достатніх та допустимих доказів того, що спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Вказаний вище висновок експерта не може бути підставою для такого висновку. Покази свідків з цього приводу також не переконливі.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином в зв'язку з неповним з'ясуванням районним судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

В зв'язку з частковим задоволенням позову, колегія суддів, відповідно до ст. 88 ЦПК України, зменшує розмір судових витрат по справі, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_8, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року - змінити, скасувавши його в частині :

встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 2001 року по 07 серпня 2002 року однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу;

визнання будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6;

визнання за ОСОБА_8 право власності на ? частину будинку з надвірними спорудами за вказаною адресою: АДРЕСА_1., відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 88 грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :