Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/2928/16 Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
№ провадження 22-ц/778/3276/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Української товарної біржі про захист прав споживачів, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним біржового договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Української товарної біржі про захист прав споживачів, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним біржового договору.

У позові зазначав, що 23.07.2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір.

Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.11.2008 року його повідомлено про надання згоди на відстрочку платежів до 3-х місяців. Цим же листом його запевнили, що тільки в тому разі, коли він по закінченню відстрочки не відновить платежі, йому допоможуть у продажі автомобіля для повного погашення заборгованості по кредиту.

24.11.2008 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2.

Додатковою угодою № 1 було передбачено відстрочення сплати щомісячних платежів на 3 місяці. Також передбачено, що позичальник зобовязаний оформити документи: генеральну довіреність на співробітника банку та згоду чоловіка (дружини), а також зняти з реєстраційного обліку автомобіль в органах МРЕО та отримати транзитні номери. На період дії додаткової угоди автомобіль знаходиться на майданчику банку. По факту підписання цієї угоди банк має право реалізувати рухоме майно, надане позичальником для забезпечення зобовязань за кредитним договором.

Листом № 01/612 від 08.01.2009 року за підписом керівника Бердянського філіалу «ПриватБанк» ОСОБА_3 було проінформовано начальника МРЕО ДАІ м. Бердянськ про те, що у звязку з відсутністю заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, банк просить зняти з обліку автомобіль Great Wall Hover, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2.

08.01.2009 року здійснено напис на копії його кредитного договору щодо відсутності по ньому заборгованості та підписано й поставлено печатку.

10.01.2009 року автомобіль було знято з обліку.

19.01.2009 року позивач уповноважив ОСОБА_3 шляхом видачі на його ім»я генеральної довіреності реалізувати право продажу автомобіля з метою виконання грошових зобов»язань перед банком за кредитним договором від 23.07.2007 року.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», переданий на реалізацію автомобіль був реалізований 29.01.2009 року за 99000 грн. за біржовим договором (угодою) купівлі-продажу і виручена сума коштів була зарахована для погашення заборгованості за кредитним договором на транзитний рахунок.

Не зважаючи на реалізацію автомобіля, за довідкою банку від 26.01.2010 року він має кредитну заборгованість у розмірі 58 833 грн. 05 коп.

Посилаючись на те, що, видаючи довіреність на ім»я ОСОБА_3, вважав, що виконує умови додаткової угоди № 1 та листа від 20.11.2008 року і фактично автомобіль реалізовуватися не буде, а буде повернутий йому через 3 місяці, коли він продовжить сплачувати платежі відповідно до умов кредитного договору, з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, просив визнати недійсною довіреність, видану ним 19.01.2009 року на імя ОСОБА_3, якою останнього уповноважено продати для забезпечення зобовязання за кредитним договором від 23.07.2007 року, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк», належний позивачу на праві власності автомобіль, визнати недійсним біржовий договір (угоду) купівлі-продажу автомобіля від 29 січня 2009 року, який був укладений від його імені ОСОБА_3 на підставі довіреності.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 травня 2016 року позовна заява ОСОБА_2 була залишена без руху як така, що подана без дотримання вимог ст.119 ЦПК України, надано строк для усунення недоліків, запропоновано сплатити судовий збір за подання позову у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав несплати останнім у встановлений строк суми судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, матеріали позову направити до суду першої інстанції, зазначивши, що заявлений ним позов пов»язаний із захистом його прав, як споживача за кредитним договором, а тому відповідно до положень ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно вимог ст. 119 ЦПК України щодо форми і змісту позовної заяви, позовна заява подається в письмовій формі, повинна містити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

За вимогами ст.. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить судовий суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, залишаючи ухвалою від 06 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 без руху, суд послався, зокрема, на те, що правовідносини, які є предметом позовної заяви, не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» і ОСОБА_2, як сторона зазначених правовідносин, не є споживачем у розумінні п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» , у зв»язку з чим передбачені п.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» положення щодо звільнення від сплати судового збору на нього не поширюються.

Зазначена ухвала з пропозицією сплатити судовий збір була отримана ОСОБА_2 13.05.2016 року(а.с.10), однак вимога суду про сплату судового збору виконана заявником не була.

За вказаних обставин постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви ОСОБА_2, як не поданої, відповідало вимогам ч.2 ст. 121 ЦПК України і являлося правомірним.

Відповідно до п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов»язків найманого працівника.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341 цс 15 від 02 грудня 2015 року, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15 рп/2011 , тлумачення положень п.п.22, 23 ст.1, ст.. 11,ч.8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв»язку з положеннями ч.4 ст. 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту , що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору.

Враховуючи ж предмет, підстави та зміст вимог позовної заяви ОСОБА_2, суд дійшов правомірного висновку про відсутність у даному випадку спору за договором про надання споживчого кредиту, що виник під час його укладання чи виконання між кредитодавцем та позичальником.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання щодо сплати судового збору, є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: