Справа № 344/2081/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1499/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» на рішення на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати, суд,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.05.2013 його було поновлено на посаді директора Івано-Франківської філії ТОВ «Арсенал-Центр». Після поновлення на роботі відповідач без попередження змінив істотні умови праці позивача зменшивши розмір його заробітної плати через припинення виплати бонусної доплати та премії.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року позов задоволено частково: стягнуто з ТзОВ «Арсенал-Центр» на користь ОСОБА_3 не нараховану та невиплачену йому заробітну плату за період з 25 по 30 жовтня 2013 року в розмірі 580,77 грн, та за період з 01 по 18 листопада 2013 року в розмірі 1642,94 грн, разом 2123,71 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Арсенал-Центр» на користь ОСОБА_3 не нараховану та невиплачену йому заробітну плату за один відпрацьований робочий день в жовтні 2013 року в розмірі середньоденного заробітку 232,15 грн, а разом 2355,86. Стягнуто з ТзОВ «Арсенал-Центр» в користь держави 551 грн 20 коп. судового збору.

ОСОБА_2 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» оскаржив указане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом повністю проігноровані доводи відповідача та в рішенні не відображено мотиви не прийняття таких доводів, а саме: положення про преміювання, накази про преміювання працівників ТОВ «Арсенал-Центр», службові записки комерційного директора ТОВ «Арсенал-Центр». Крім того, відповідачем наводилася аналогічна практика з розгляду подібного спору між ОСОБА_3 та ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Апелянт зазначив, що відповідно до Положення про преміювання за виконання виробничих завдань і функцій ТОВ «Арсенал-Центр» здійснюється нарахування премій працівникам та на підставі наказу директора підприємства за фактично відпрацьований час у звітному періоді. Після того, як позивач був поновлений на роботі, він не здійснив жодної реалізації продукції підприємства, у звязку з цим комерційним директором ТОВ «Арсенал-Центр» були складені службові записки на імя генерального директора про позбавлення преміювання, тому позивач не увійшов до складу працівників, яким була виплачена премія за жовтень та листопад 2013 року. Щодо вимоги ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати за один робочий день 25.10.2013, то апелянт вважає, суд в порушення принципу встановлення дійсних обставин справи та підтвердження їх належними доказами, прийняв лише голослівні твердження позивача, що він отримав наказ саме 25.10.2013 о 9-10 год. та одразу приступив до виконання своїх обовязків. Відповідач вказує, що позивач навіть фізично не міг одразу приступити до виконання своїх робочих обовязків, оскільки для цього потрібен був час для прибуття на робоче місце. Відповідно до табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 приступив до виконання своїх обовязків лише з 28.10.2013 і за відпрацьований час йому була виплачена заробітна плата у розмірі, що передбачена наказом про прийняття на роботу, без виплати конусної частини. Також апелянт зазначив з посиланням на ч.1 ст. 233 КЗпП України, що спір щодо того коли позивач приступив до виконання своїх посадових обовязків мав би бути вирішеним у тримісячний строк, з дня коли він дізнався про порушення свого права, тобто з дня коли отримав заробітну плату за жовтень 2013 року.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача сплачений судовий збір.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляцію, просив її задовольнити з указаних у ній мотивів.

Позивач в судове засідання після заміни судді не з`явився, про причини суд не повідомив.

Заслухавши представника апелянта, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Цим вимогам рішення суду у належній мірі не відповідає.

Згідно матеріалів справи, з 10 липня 2012 року по 18 листопада 2013 року ОСОБА_3 працював на посаді директора Івано-Франківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр». У відповідності до наказу від 03.12.2012 № 245-к позивача було звільнено з посади за прогул по ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2013 року, яке набрало законної сили 11 липня 2013 року (а.с. 24-28), зокрема, скасовано наказ № 37-с від 30.11.2012 року товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3. Скасовано наказ № 245-к від 03.12,2012 року товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» про звільнення ОСОБА_3. Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Івано-Франківської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр». Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 4875 грн.08 коп. допущено до негайного виконання (а.с. 20-23).

Протоколом загальних зборів колективу ТОВ «Арсенал-Центр» від 16.01.2012 затверджено «Положення про преміювання за виконання виробничих завдань і функцій ТОВ «Арсенал-Центр» (а.с. 51-52).

Згідно вищевказаного Положення загальна сума премій визначається на кожний місяць з урахування основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства (а.с. 53-54).

На а.с. 55-58 містяться дані про преміювання ОСОБА_3

Відповідно до наказів № 335/1 від 27.07.2012 (а.с. 59-65), № 362/1 від 29.08.2012 (а.с. 66-73), № 377 від 24.09.2012 (а.с. 74-80), № 420/1 від 29.10.2012 (а.с. 81-88) ОСОБА_3 за перевиконання плану виробництва та реалізації продукції та товарів, якісне виконання посадових обовязків був у списку премійованих осіб.

Наказом № 152-к від 16.10.2013 ТОВ «Арсенал-Центр» ОСОБА_3 поновлено на посаді директора Івано-Франківської філії ТОВ «Арсенал-Центр» (а.с. 6).

Вказаний наказ позивач отримав рекомендованим листом № 297 25 жовтня 2013 року (а.с. 7).

У відповідності до табелю обліку робочого часу за листопад 2013 року позивач працював з 01 по 18 листопада, всього дванадцять робочих днів (а.с. 58).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, враховуючи ч. 3 ст. 32, 103 КЗпП України, ст. 29 Закону України «Про оплату праці» та той факт, що позивача в порушення вказаних норм не було повідомлено про зміну діючих умов оплати праці, дійшов до висновку, що заробітна плата ОСОБА_3 за період з 25 жовтня по 18 листопада 2013 року повинна бути не меншою його середнього заробітку.

З цим висновком погодитись не можна.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Законодавство щодо виплати премії містить ряд бланкетних норм, якими відсилає до положень локальних актів, надаючи цим роботодавцю можливість вільного, на власний розсуд розпорядження своїм правом щодо виплати премії працівникам. Законодавство не зобов'язує роботодавців виплачувати премію, оскільки такі виплати здійснюються виключно на розсуд останнього з метою заохочення працівників до якісної та ефективної роботи.

Згідно п. 1.1. Положення про преміювання за виконання виробничих завдань і функцій ТОВ «Арсенал-Центр» даним Положення вводиться з метою підвищення ефективності виробництва, продуктивності праці, стимулювання працюючих на підприємстві та посилення матеріальної зацікавленості в результатах своєї праці.

Пунктом 1.3. Положення передбачено, що загальна сума премій визначається на кожний місяць з урахуванням виконання основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства (а.с. 53).

Відповідно до п. 2.2. преміювання працівників здійснюється на підставі наказу директора підприємства за фактично відпрацьований час у звітному періоді. Розміри премії визначається залежно від виконання та перевиконання плану виробництва.

Отже, бонусна частина (премія), яку було стягнуто судом першої інстанції є не обов'язковою складовою основної заробітної плати відповідача, а додатковою в смислі ст. 2 Закону України «Про оплату праці», і визначається залежно від результатів роботи.

Згідно Службових записок від 29.10.2013 та 27.11.2013 поданих комерційним директором ТОВ «Арсенал-Центр» Генеральному директору ТОВ «Арсенал-Центр» у звязку з тим, що директор Івано-Франківської філії ТОВ «Арсенал-Центр» у жовтні 2013 та у листопаді 2013 року не здійснив жодної реалізації продукції, просить не нараховувати йому премію (а.с. 89, 90).

З Наказів про преміювання працівників ТОВ «Арсенал-Центр» № 283/1 від 29.10.2013 (а.с. 91-97) та № 313/1 від 27.11.2013 вбачається, що ОСОБА_3 немає серед списків премійованих осіб (а.с. 98-104).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано задоволено позовні вимоги, оскільки висновок суду про зміну істотних умов праці ОСОБА_3 та його робота з 25.10.2013 по 31.10.2013 не підтверджені матеріалами справи Положення про преміювання діяло у відповідача ще з 16.01.2012 (т. 1 а.с. 53). Натомість доказів того, що Гаврилів одразу ж приступив до виконання своїх обовязків з моменту отримання наказу про його поновлення на роботі і працював по 31.10.2013 немає, крім тверджень останнього і документів, які ним складені.

Підстав стягувати з відповідача преміальні виплати, які позивачеві в установленому «Положенням про преміювання за виконання виробничих завдань і функцій ТОВ «Арсенал-Центр» не нараховувались, немає.

За цих обставин відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з того, що у позові відмовлено, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судовий збір у сумі 606,22 грн підлягає відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» задовольнити, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр» 606,22 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_4