АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю осіб:

представника ДП «Готель Козацький» Міністерства оборони України Олійник Л.А.

представника Міністерства оборони України Загуменного В.В.

прокурора Пантюхова О.В.

представника ТОВ«Карлтон Трейдінг Україна» Усика Е.С.

представника Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd) Перемежка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна», Міністерство оборони України, Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd), про виправлення помилки у виконавчих листах та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,-

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, поданою представником Олійник Лілією Анатоліївною

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ДП «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, заінтересовані особи: ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Міністерство оборони України, Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd), про виправлення помилки у виконавчих листах та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Справа № 761/23198/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13279/2016
Головуючий у суді першої інстанції: О.В. Піхур
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ДП «Готель «Козацький» Міністерства оборони України через свого представника подало апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення зазначеної заяви. В обґрунтування зазначено, що відмовляючи у задоволення заяви суд першої інстанції не врахував того, що рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма було ухвалено 30.09.2011 року та набрало законної сили з дати його ухвалення і могло бути пред'явлено до примусового виконання в Україні до 30.09.2014 року. Заявник вважає, що у виконавчих листах зазначені помилкові відомості щодо резолютивної частини рішення, невірно зазначені дати набрання законної сили рішенням та строки пред'явлення виконавчих листів до виконання. Суд першої інстанції не надав належну правову оцінку тій обставині, що виконавчі провадження фактично вчиняються щодо зобов'язання боржника виконувати недійсний правочин що встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 17.01.2012 року, справа № 32/612.

У судовому засіданні представник ДП «Готель Козацький» Міністерства оборони України Олійник Л.А. підтримала подану апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав.

Представник Міністерства оборони України Загуменний В.В. просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви про виправлення помилки у виконавчих листах та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Прокурор військової прокуратури Центрального регіону України Пантюхов О.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» Усик Е.С. та представник Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd) Перемежко О.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просили залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, яка з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала залишенню без змін на підставі наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2014 року, задоволено клопотання Карлтон Трейдінг ЛТД (CarltonTradingLtd), ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», заінтересована особа: Державне підприємство «Готель «Козацький» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Надано дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма ухваленого 30.09.2011 року (в редакції 20.10.2011р., із змінами, внесеними Постановою №3 від 20.10.2011р.) у справі № V11 2011 за позовом Карлтон Трейдінг ЛТД, TOB «Карлтон Трейдінг Україна» до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.09.2014 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ДП «Готель «Козацький» Міністерства оборони України про виправлення помилки у виконавчих листах та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що описок, які потребують виправлення, у виконавчих листах не допущено, обставини на які послався заявник не є підставами для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частина 1 ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» встановлює, що арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у Постанові № 12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» (п. 12) клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно із вимогами ст. 398 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами, у тому числі на підставі рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті, ухвали судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом. Статтею ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі листи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів зазначає, що процедура визнання та виконання рішення міжнародного арбітражу як невід'ємні частини судового процесу, в тому числі на території України, повинна відповідати принципам, закладеним як у міжнародному, так і національному праві, які визначають процес виконання рішення як суверенне право держави у відповідності до національного законодавства тієї країни, де заявник має намір здійснити таке виконання. З огляду на вищезазначене очевидним є той факт, що процедура виконання рішення іноземного суду є складовою частиною процесу у справі, невід'ємною стадією правосуддя, якою завершується розгляд і забезпечується право на судовий розгляд, до складу якого входить і принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

З наведеного чітко вбачається, що рішення Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма у справі V (001/2011) від 30.09.2011 року, яке набрало законної сили у день його проголошення, своєчасно пред'явлено до виконання шляхом подачі до місцевого суду клопотання про надання дозволу на примусове виконання даного рішення. Тобто, протягом трьох років з дня набрання законної сили рішення Арбітражного інституту Торгової палати міста Стокгольма у справі V (001/2011), оскільки такий строк підлягає відрахування з 30.09.2011 року по 30.09.2014 року, а з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду заявник звернувся 14.03.2014 року, тобто в межах передбаченого законом строку.

На думку колегії суддів необґрунтованим твердженням Апелянта є те, що він просить суд виправити у виконавчих листах описки, зазначивши, що датою набрання рішенням законної сили є дата набрання законної сили рішенням арбітражу, а саме 30.09.2011 р., а також зазначити, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання є «до 30.09.2014 р.», тобто три роки з моменту прийняття рішення арбітражу.

Так, відповідно до ст. 398 ЦПК України суд звертає до примусового виконання рішення іноземного суду (міжнародного арбітражу), видаючи виконавчий лист на підставі двох документів: 1) рішення іноземного суду (міжнародного арбітражу) та 2) ухвали про надання дозволу на його примусове виконання.

Так, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали, дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я, прізвище та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення, дата набрання законної (юридичної) сили рішенням,строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 398 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом.

Ухвала про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду набирає законної сили відповідно до ст. 223 ЦПК України. Після набрання ухвалою законної сили на підставі рішення іноземного суду, суд видає виконавчий лист. Далі виконання рішення здійснюється в загальному порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином суд вірно зазначив у виконавчих листах, у відповідності до вимог ст.ст. 223, 398 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», що судове рішення (ухвала) в цивільній справі № 761 /7764/14-ц, на підставі якого видаються виконавчі листи, ухвалене 08 травня 2014 року та вступило в законну силу 25.06.2014 р.

Вказані дати є вірними та відповідають змісту процесуальних документів, які наявні у матеріалах справи.

ДП «Готель «Козацький» зазначає у апеляційній скарзі, що оскільки строк для пред'явлення до примусового виконання рішення Арбітражного інституту торгової палати м. Стокгольм від 30.09.2011р. спливає 30.09.2014 р., то відповідно у виконавчих листах необхідно вказувати цю дату, як строк пред'явлення до виконання виконавчого листа.

Разом з тим, ДП «Готель «Козацький» помилково трактує положення законодавства, оскільки «строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні», передбачений ст. 391 ЦПК України та «строк пред'явлення виконавчого листа до виконання», передбачений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», є зовсім різними правовими категоріями.

Так, «строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні» - це трирічний строк з моменту прийняття рішення іноземним судом протягом якого стягувач може розпочати процедуру його примусового виконання, звернувшись до відповідного районного суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. А «строк пред'явлення виконавчого листа до виконання» - це річний строк, передбачений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», протягом якого виконавчий документ може бути пред'явлений до виконання.

Тобто, останній строк, в конкретній справі, стосується виключно подання до виконавчої служби семи виконавчих листів, виданих Шевченківським районним судом міста Києва, а не строку для пред'явлення до примусового виконання рішення Арбітражного інституту торгової палати м. Стокгольм від 30.09.2011 р. спливає 30.09.2014 р.

Виходячи з вищенаведеного, жодних підстав для виправлення помилок у виконавчих листах, виданих Шевченківським районним судом міста Києва, у суду першої інстанції не було і такий висновок суду є законним та обґрунтованим.

Виконавчі листи, видані Шевченківським районним судом м. Києва, відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню також, на думку колегії суддів є законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у випадку якщо його було видано помилково, або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вищезазначений перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є вичерпним. У даному випадку, відсутні обидві з вищенаведених підстав для визнання виконавчих листів таким, що не підлягає виконанню.

У апеляційній скарзі ДП «Готель «Козацький»визначає як окрему правову підставу для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, пред'явлення виконавчих листів до виконання вже після закінчення строку пред'явлення цього виконавчого листа до виконання.

Але питання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання лежить в іншій площині. ЦПК України передбачає можливість поновлення таких процесуальних строків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

З огляду на вказану норму права, якщо дійсно стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, то це є правовою підставою для відмови стягувачу державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Іншою підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, згідно позиції ДП «Готель «Козацький»є відсутність дійсного договору про спільну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи).

Як зазначає заінтересована особа, із вказаною підставою та з інших підстав Апелянт вже звертався до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. За результатами розгляду вказаної заяви Шевченківський районний суд міста Києва постановив ухвалу від 10 вересня 2015 року у справі № 761/24795/15-ц, відповідно до якої відмовив ДП «Готель «Козацький»в задоволенні заяви в повному обсязі.

Що стосується змісту рішення Арбітражного інституту торгової палати м. Стокгольм від 30.09.2011 р., викладеного у виконавчих листах, то цей зміст виконавчих листів відповідає тексту зазначеного рішення і доводи ДП «Готель «Козацький», в цій частині, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно було встановлено те, що виконавчі листи видані Шевченківським районним судом м. Києва 17.07.2014 року у цивільній справі №761/7764/14-ц відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2014 року про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду набрала законної сили 25.06.2014 року, а відтак у виконавчих листах відсутні описки, відсутні підстави для виправлення описок у виконавчих листах та визнання їх такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України, подану представником Олійник Лілією Анатоліївною, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: