Справа № 219/5325/16-ц
Провадження № 2-о/219/526/2016
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

за заявою ОСОБА_1

за участю заінтересованої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції,

про встановлення факту народження дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що 16 травня 2016 року ОСОБА_1 народила дитину чоловічої статі у м. Горлівка Донецької області. Вказала, що з метою зареєструвати факт народження сина, вона звернулись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції, проте їй було відмовлено, оскільки видане лікарське свідоцтво про народження є недійсним та не створює правових наслідків через видачу його на тимчасового непідконтрольній території України. Просить суд встановити факт народження 16 травня 2016 року дитини чоловічої статі в м. Горлівка Донецької області, ОСОБА_1, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини.

Представник заявника у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, додаткові документи в обґрунтування та про те, що підтримує заяву і просить її задовольнити.

Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції, у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно лікарського свідоцтва про народження від 25 травня 2016 № 159, 16 травня 2015 року у громадянки ОСОБА_1 народився хлопчик (а.с.4).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з пп.1 п.1, п.3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області - м. Горлівка, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території міста Горлівка Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

У відповідності до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, в той час як Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, встановлено, зокрема, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства.

Відповідно до частин 3, 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Оцінюючи медичне свідоцтво про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває, і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Листом начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10 червня 2016 року №1924/3.2-06-131, адресованим ОСОБА_1, відмовлено у державній реєстрації народження дитини чоловічої статі 16 травня 2016 року, оскільки предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.30).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Ураховуючи зазначене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт народження 16 травня 2016 року дитини чоловічої статі в м. Горлівка Донецької області, у ОСОБА_1, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1, і цей факт підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, представленими до суду фотографіями матері з дитиною, протоколу скринінгового ультразвукового дослідження у 10-14 тиждень вагітності від 19 вересня 2015 року (а.с.3,8-9). Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини.

З огляду на викладене, керуючись статтями 10, 60, 212-215, 223, 234, 256, 257-1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт народження 16 травня 2016 року дитини чоловічої статі в м. Горлівка Донецької області, у ОСОБА_1, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Допустити негайне виконання рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська