Справа № 357/8736/15-ц Головуючий у І інстанції Гапоненко А. П.
Провадження № 22-ц/780/1984/16 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 21.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

19 червня 2015 року позивачі звернулись до суду із зазначеними вимогами, де із проведеними змінами та уточненнями просили стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики борг у сумі 250 000 грн., 3% річних - 18 246,54 грн., індекс інфляції - 199 715 грн., а ОСОБА_4, відповідно, 50 000 грн., 3 649,31 грн. та 39 943 грн.

На обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 02.07.2012 року відповідач взяв в борг у ОСОБА_3 кошти в сумі 200 000,00 грн., а у ОСОБА_4 - 50 000,00 грн. строком на один календарний рік, тобто до 02.07.2013 року.

Крім того, 02.02.2013 року відповідач додатково взяв в борг у ОСОБА_3 50 000, 00 грн. на той самий строк, тобто до 02.07.2013 року.

На даний час відповідач борг не повернув і від повернення коштів ухиляється, мирним шляхом владнати спір з відповідачем не вдалося.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 200 000,00 грн. та 50 000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми у розмірі 18 246,54 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 199 715,00 грн., а всього 467 961,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 50 000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми у розмірі 3 649,31 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 39 943,00 грн., а всього 93 592, 31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3 654 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що між сторонами по справі дійсно було укладено договори позики на загальну суму 300 000,00 грн. на строк до 02.07.2013 року, про що свідчать власноручні розписки позичальника і що відповідач не виконав умови укладених між сторонами договорів щодо своєчасного повернення суми боргу, унаслідок чого згідно положень ст.ст. 549-552, 625, 1048, 1050 ЦК України він має нести передбачену законом цивільно-правову відповідальність.

Згідно розрахунку позивачів загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 становить 467 961,54 грн. та складається з суми боргу - 250 000,00 грн., 3% річних з простроченої суми - 18 246,54 грн., суми індексу інфляції за весь час прострочення - 199 715,00 грн., а на користь ОСОБА_4 становить 93 592,31 грн. та складається з суми боргу - 50 000,00 грн., 3 % річних з простроченої суми - 3 649, 31 грн., суми індексу інфляції за весь час прострочення - 39 943,00 грн.

Цей розрахунок приймається судом до уваги, оскільки проведений відповідно до вимог чинного законодавства, індекси інфляції вказано за даними Держкомстату України, відповідач проведеного позивачем розрахунку не оспорює. Жодних належних доказів для спростування цього висновку суду не було надано.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні боргу із ОСОБА_5.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 02.07.2012 року ОСОБА_3 за договором позики передав відповідачу кошти в сумі 200 000,00 грн., а ОСОБА_4 - 50 000,00 грн. строком на один календарний рік, тобто до 02.07.2013 року.

Орім того, 02.02.2013 року відповідач додатково отримав за таким же правочином у ОСОБА_3 50 000, 00 грн. на той самий строк, тобто до 02.07.2013 року.

У зазначений у договорі позики термін ОСОБА_2 отримані грошові кошти не повернув, унаслідок чого 19 червня 2015 року позивачі звернулись до суду із зазначеними позовними вимогами, які уточнили 07 грудня 2015 року, сплативши судовий збір у розмірі 3 654 грн. ( а.с. 1, 2-3, 93 ).

З 03 липня 2013 року по 07 грудня 2015 року індекс інфляції грошових коштів переданих за договором першим позивачем становить 199 715,00 ( 250 000 х 0,993 х 1,000 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,010 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 х 1,203 х 1,008 х 1,008 ) грн., а 3% річних - 18 246,54 ( 250 000 х 3 : 100 х 888 : 365 ) грн., а другим, відповідно, - 39 943 ( 50 000 х 0,993 х 1,000 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,010 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 х 1,203 х 1,008 х 1,008 ) грн. та 3 649,31 ( 50 000 х 3 : 100 х 888 : 365 ) грн.

Розмір зазначених сум відповідач та його представник не оспорили і в ході розгляду справи судами двох інстанцій не надали доказів на їх спростування.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, належним чином оцінив докази, а відтак, ухвалив законне та обгрунтоване рішення у справі у повній відповідності до положень ст.ст. 509, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 207, 218, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 58, 59, 60, 213, 214 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Інші доводи апеляції, зокрема, про те, що матеріали справи не містять трьох розписок, як зазначено у позові, наявна у справі розписка не свідчить про отримання відповідачем грошових коштів у позивачів, які з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи не звертались, із заявою до суду про визнання договору позики неукладеним звертався представник відповідача, а не він особисто, розписка не містить факту передачі грошових коштів і не є належним і достовірним доказом передачі грошових коштів, зазначений правочин є неукладеним, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, твердження ОСОБА_2, зокрема, про те, що наявна у справі розписка не свідчить про отримання відповідачем грошових коштів у позивачів, розписка не містить факту передачі грошових коштів і не є належним і достовірним доказом передачі грошових коштів, зазначений правочин є неукладеним, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено судом першої та другої інстанцій, спростовуються наявною у справі розпискою ( а.с. 4 ), достовірність змісту якої не викликає у суду сумнівів та підтверджується іншими доказами по справі.

Наявність договірних відносин між сторонами підтвердив свідок ОСОБА_6, поясненням якого суд першої інстанції дав належну оцінку за правилами ст.ст. 57-60 ЦПК України, ст. 1051 ЦК України.

Тим паче, що ні відповідач, ні його представник не надали судам першої та апеляційної інстанцій доказів на спростування заявлених позовних вимог, зокрема, укладення договору позики між сторонами на зазначених умовах.

Не заявили вони і клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи після роз'яснення представнику положень ст. 10 ЦПК України ( а.с. 152 ), проведення якої за ініціативою суду неможливе згідно вимог ст. 143 ЦПК України.

Факт підписання розписки відповідачем підтверджується і наданими суду другої інстанції позовними заявами ОСОБА_2 про визнання договорів позики неукладеними ( а.с. 145-147, 155-156 ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення в частині заявлених позовних вимог за правочином, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Однак, рішення в частині стягнення судових витат по справі, на переконання апеляційного суду, ухвалено з порушенням положень ст. 543 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не є солідарним боржником за правочином.

У даному разі, відповідач має сплатити по 1 827 грн. кожному із позивачів згідно ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, рішення у цій частині, на переконання апеляційного суду, підлягає скасуванню згідно положень ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового на підставі зазначених норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в частині стягнення судового збору скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1 827 грн. кожному.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

М.В. Мережко