Провадження №22-ц/784/472/16
Справа № 490/61/15-ц Головуючий в 1 інстанції - Гуденко О.А.
Провадження № 22ц/784/472/16 Доповідач - Маляренко І.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Колосовського С.Ю., Темнікової В.І.,

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 грудня 2015 року,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 18 травня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-401/016/2007, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 79 277 доларів 15 центів США. Строк кредитування до 18 травня 2032 року. Плата за користування кредитом - 4.99 % річних.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, 18 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір № PCL-401/040/2007, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 51.80 кв.м. , житловою площею 30.70 кв.м.

Станом на 19 грудня 2014 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становила 415 778.91 доларів США, що еквівалентно 6 556 208.49 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд ухвалити рішення, яким на погашення заборгованості за кредитним договором № Мl-401/016/2007 від 18.05.2007р. в розмірі 415 778,91 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 11 786 527,98 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 74 799.69 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 24.02.2015р. по курсу НБУ (28.348066 грн. за 1 долар США) становить 2 120 426.55 грн.; суми заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 14 615.13 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ (28.348066 за 1 дол. США на 24.02.2015р.) складає 414 310.67 грн.; суми пені - 326 364.09 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 24.02.2015р. по курсу НБУ (28,348066 грн. за 1 долар США) становить 9 251 790.76 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви, в розмірі 3 654 грн.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з допущеним судом порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, 18 травня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-401/016/2007, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 79 277 доларів 15 центів США. Строк кредитування до 18 травня 2032 року. Плата за користування кредитом - 4.99 % річних. Відповідач, відповідно, зобов'язався повернути кредит і сплачувати проценти у строк і на умовах, установлених цим договором.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вказаним кредитним договором 18 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № PCL-401/040/2007, за яким іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51.80 кв.м. , житловою площею 30.70 кв.м.

18.03.2009 року позивачем було направено ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором.

06.10.2009 року ПАТ «ОТП Банк» отримало виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення залишку заборгованості - 74799.69 доларів США, суми відсотків за користування кредитом за період з 18.05.2007 року по 09.08.2009 року - 8179.17 доларів США, суми пені за прострочення виконання зобов'язань - 41036.39 грн., штрафних санкцій у сумі 75 грн., а всього - у гривневому еквівалентні - 705772.05 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2009 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 659882 грн. 15 коп., а також судові витрати у сумі 1950 грн.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Статтею 514 цього ж Кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договором про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло таке право.

З Інформації з виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4-8194, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, вбачається, що 11.12. 2012 року ухвалою суду замінено стягувача у виконачому провадженні з ПАТ "ОТП Банк" на ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

18 грудня 2014 року відповідачу, на адресу, зазначену як у кредитному, так і іпотечному договорах, направлялася іпотечна вимога про усунення порушення, відповідно до якої позивач вимагав виконати зобов'язання та сплатити заборгованість за кредитним договором з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дотепер відповідачі свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконали, заборгованість у визначеній сумі не сплачена.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів того, чи існували об'єктивні перешкоди у реалізації його прав на стадії виконання при заміні сторони-стягувача за виконавчими провадженнями, відкритими на виконання судового рішення 2009 року та виконавчого напису нотаріуса, а також не надав суду підтвердження розміру заборгованості, у рахунок якої просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Згідно з Інформацією з виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4-8194, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, вбачається, що заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2009 року не було виконане з незалежних від позивача причин.

Суд правильно зазначив, що наявність виконавчого напису нотаріуса за відсутності реального виконання зобов'язання також не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. У разі звернення іпотекодержателя до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення заборгованості, суд повинен з'ясувати питання про виконання виконавчого напису та з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов договору.

Але при цьому суд не звернув уваги на пояснення позивача, який пояснив, що виконавчий напис нотаріуса було відкликано, і його виконання не проводилось. Це ж підтверджується інформацією по виконавчому провадженню.

Що стосується ціни продажу предмета іпотеки, то в даному випадку слід мати на увазі, що за положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як уже зазначалося вище, уточнивши заявлені вимоги, позивач просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Мl-401/016/2007 від 18.05.2007р. в розмірі 415 778.91 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 11 786 527.98 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 74 799.69 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 24.02.2015р. по курсу НБУ (28.348066 грн. за 1 долар США) становить 2 120 426.55 грн.;

суми заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 14 615.13 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ (28.348066 за 1 дол. США на 24.02.2015р.) складає 414 310.67 грн.; суми пені - 326 364.09 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 24.02.2015р. по курсу НБУ (28,348066 грн. за 1 долар США) становить 9 251 790.76 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви, в розмірі 3 654 грн.

На обґрунтування зазначених сум позивач надав відповідний розрахунок станом на 24.05.2015 року (а.с.82).

Із зазначеного розрахунку вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором визначена позивачем у 74799.69 дол. США; нарахована на дану суму заборгованість по відсоткам за період з 15.09.2008 р. по 15.10.2008 р. становить 835.48 дол. США, за період з 15.10.2008 р. по 01.05.2009 р. - 5549.76 дол. США, за період з 01.05.2009 р. по 15.04.2010 р. - 9057.02 дол. США; пеня за період з 24.02.2014 року по 24.02.2015 року становить 326364.09 дол. США.

Наведені суми перераховано у національну валюту України станом на 24.02.2015 року.

Проте погодитись з таким розрахунком не можна, виходячи з такого.

Як уже зазначалося вище, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2009 року (а.с.92) було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредиту в сумі 74799.69 дол. США, суму заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 18.05.2007 року по 02.06.2009 року у сумі 6414.48 дол. США, пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день просрочки за період з 18.11.2008 року по 16.04.2009 року в розмірі 41036.39 грн. і штраф в сумі 75 грн. Тобто було стягнуто заборгованість на загальну суму 81214.17 дол. США, що було еквівалентно 618770 .76 грн. та штрафні санкції на суму 41111.39 грн., всього - 659882.15 грн.

Збільшення позивачем стягнутих за рішенням суду сум на підставі зміни курсу долару США до гривні станом на дату заявлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки протирічить вимогам діючого законодавства.

Що стосується періоду з 01.05.2009 р. по 15.04.2010 р., то проценти за користування кредитними коштами за період з 01.05.2009 року по 02.06.2009 року також було стягнуто вищезазначеним судовим рішенням. А зарахування до загальної суми заборгованості процентів за період з 02.06.2009 року по 15.04.2010 року є неможливим за сплином строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

Згідно із п.п. 4.1.1 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань стосовно своєчасного та належного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені в цьому кредитному договорі строки позичальник зобов'язався сплачувати банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки.

П.6 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с. 24-32) передбачено, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами.

Позивач просив стягнути з відповідачів пеню за період з за період з 24.02.2014 року по 24.02.2015 року, виходячи із суми заборгованості: тіло кредиту 74799.69 дол. США плюс 14615.13 дол. США процентів за вищезазначені періоди.

Проте, як уже зазначалося вище, проценти за вказані позивачем періоди не підлягають стягненню, а отже для розрахунку суми пені може бути взято тільки заборгованість зі сплати тіла кредиту - 74799.69 дол. США.

За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач первісно звернувся до суду 06.01.2015 року, то сума пені повинна розраховуватись, починаючи з 24.02.2014 року, як було зазначено в уточненому позові, і по 06.01.2015 року (дату звернення до суду).

Таким чином, пеня повинна розраховуватись, виходячи із суми заборгованості у 74799.69 дол. США, і за зазначений період з 24.02.2014 року по 06.01.2015 року, тобто за 316 днів, і її розмір становитиме 236367.02 дол. США (74799.69 дол. США х 1 : 100% х 316 днів), що еквівалентно 6202483.35 грн., виходячи з курсу дол. США станом на дату ухвалення рішення.

Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача за кредитом становить 659882. 15 грн., а розмір пені за порушення виконання зобов'язань за договором - 6202483.35 грн.

Оскільки розмір нарахованої пені за порушення виконання зобов'язань за договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, на підставі якої має бути звернуте стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає за можливе зменшити її розмір до 74799.69 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення, 21.03.2016 року, по курсу НБУ (2 .624290 грн. за 1 долар США) становить 1962960.78 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором, на погашення якої позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно, складається з 81214.17 доларів США, стягнутих за рішенням суду від 08.12.2009 року, що у гривневому еквіваленті складало 618770.76 грн., та стягнутих за цим же судовим рішенням 41111.39 грн. штрафних санкцій, а всього - 659882. 15 грн., та пені у розмірі 74799.69 дол. США, що еквівалентно 1962960.78 грн.

Згідно із наданою відповідачем довідки ТОВ «Центральний 1» (а.с. 217), у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані з 19.12.2012 року сам ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3 та їх неповнолітня дитина ОСОБА_4

Представник Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в суді апеляційної інстанції пояснила, що вважає за неможливе звертати стягнення на майно, право на користування яким має малолітня дитина.

Проте в даному випадку, на думку колегії суддів, слід виходити з наступного.

У статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

За п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Районна, районна у м. Києві та м.Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України.

За ч. 5 ст. 177 СК України однією з підстав відмови органу опіки і піклування у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини є обставина, яка свідчить про те, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що попередня згода органу опіки та піклування потребується на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти.

У даній цивільній справі річ іде про звернення стягнення на іпотечне майно з його подальшою реалізацією з прилюдних торгів з метою погашення заборгованості за кредитним договором, стягнутої за судовим рішенням.

Квартира належить ОСОБА_1 з 2007 року, придбана за кредитні кошти, у 2011 році він одружився вдруге з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у подружжя народилася донька ОСОБА_4.

До 19.12.2012 року у спірній квартирі зареєстрованим ніхто не значився. Сам відповідач ОСОБА_1 значився зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_3, його дружина - по АДРЕСА_4

Згідно з письмовими поясненнями ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відповідач ОСОБА_1 порушив вимоги п/п.h п. 5.2 Договору іпотеки, оскільки зареєстрував у квартирі АДРЕСА_1 дружину та дитину без згоди Товариства.

За таких обставин апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів бере до уваги те, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явив вимоги тільки до ОСОБА_1, правовий статус ОСОБА_2 визначено ним як третьої особи, а отже у суда першої інстанції не було підстав з власної ініціативи цей статус змінювати. Участі у судових засіданнях вона не брала, а отже цей статус не змінився і фактично.

Колегія суддів вважає, що на часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 51.80 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_1, але в рахунок погашення заборгованості за укладеним 18 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,та ОСОБА_1 кредитним договором № ML-401/016/2007 у розмірі 156013.86 доларів США, яка складається з: 81214.17 доларів США - суми заборгованості, стягнутої за заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2009 року, що еквівалентно 618770 гривням 76 копійкам та штрафних санкцій у сумі 41111 гривень 39 копійок, а також пені за період з 06.05.2014 року по 19 грудня 2014 року у сумі 1962960 грн. 78 коп., а всього - 2622842 (два мілліони шістсот двадцять дві тисячі вісімсот сорок дві) гривні 93 копійки.

Слід встановити, що способом реалізації предмета іпотеки - двокімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 51.80 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_1, повинна бути реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку не може бути застосовано, оскільки відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить також АДРЕСА_2.

Ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині визначення розміру заборгованості підлягають задоволенню частково, на 28.35 %, то судові витрати, виходячи з їх загальної суми у 7670.40 грн., підлягають стягненню з відповідача у сумі 3210 гривень 47 копійок.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права…

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 грудня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за укладеним 18 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,та ОСОБА_1 кредитним договором № ML-401/016/2007 у розмірі 156013.86 доларів США, яка складається з: 81214.17 доларів США - суми заборгованості, стягнутої за заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2009 року, що еквівалентно 618770 гривням 76 копійкам та штрафних санкцій у сумі 41111 гривень 39 копійок, а також пені за період з 06.05.2014 року по 19 грудня 2014 року у сумі 1962960 грн. 78 коп., а всього - 2622842 (два мілліони шістсот двадцять дві тисячі вісімсот сорок дві) гривні 93 копійки, звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 51.80 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_1.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - двокімнатної квартири НОМЕР_1, загальною площею 51.80 кв.м., житловою площею 30.70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати зі сплати судового збору у сумі 3210 гривень 47 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: