Справа № 204/4256/16-ц
Провадження № 2/204/1802/16 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки за первісним позовом

та відповідачки за другим позовом ОСОБА_1

за участю її представника ОСОБА_2

за участю представника відповідача за

первісним позовом та позивача за другим позовом ОСОБА_3

за участю представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення місця проживання дитини з матір'ю та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення місця проживання дитини з батьком, припинення виплати аліментів на утримання дитини, скасування заборгованості по аліментам та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просив визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його батьком - ОСОБА_5; припинити право ОСОБА_1 на отримання аліментів на утримання сина, встановлених рішенням Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська від 16 липня 2008 року в цивільній справі № 2-892/2008 року; визнати виконавчий лист, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 16.07.2008 року в цивільній справі № 2-892/2008 р. таким, що не підлягає виконанню; звільнити ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментам на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за виконавчим листом, виданим Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 16.07.2008 р. в цивільній справі № 2-892/2008 р., починаючи з 01.06.2015 року і по день ухвалення рішення суду; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прочинаючи з дня подання позову і до досягнення сином повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 27 листопада 2004 року він уклав шлюб з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_6. 16 липня 2008 року рішенням суду шлюб між сторонами був розірваний. Дитина залишилась проживати разом з відповідачкою. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2008 року з позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів. На теперішній час відповідачка перебуває в новому шлюбі. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, позивач регулярно бачився з сином, вчасно сплачував аліменти, самостійно купував сину речі, допомагав матеріально, окрім сплачених аліментів. Приблизно з 2014 року відповідачка всіляким чином почала перешкоджати позивачу бачитися з дитиною, пояснюючи це тим, що ОСОБА_6 покараний. З цього часу він почав помічати, що за дитиною немає належного догляду: він не привчений кожен день купатися і чистити зуби, одяг неохайний, речі, які позивач купував дитині, пропадали (зі слів дитини, відповідачка їх продавала, віддавала, викидала). Позивач неодноразово просив і закликав відповідачку привести в порядок зовнішній вигляд дитини і повноцінно його годувати, на що була отримана відповідь, що вона найкраща мати, а позивач лише балує сина. Спілкуючись з сином періодично по телефону, позивач дізнався про те, що відповідачка залякує дитину тим, що віддасть його в інтернат. Син був дуже наляканий, захистити його позивач не міг. Тоді він звернувся до органів опіки та піклування для встановлення графіку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Органи опіки та піклування задовольнили його вимогу та встановили графік побачень з дитиною - 4 вихідних дні на місяць. З червня 2015 року дитина почала скаржитися на те, що мама приділяє йому дуже мало уваги, уроки робити без допомоги йому важко, режим сну порушений. Грошові кошти, які позивач перераховував як аліменти, не витрачалися на дитину. Такі висновки позивач зробив зі слів сина. З цього моменту позивач почав сплачувати аліменти на утримання сина шляхом безпосередньої купівлі йому всього необхідного. З кінця 2015 року ОСОБА_6 в будні дні став приходити після школи до своєї бабусі та матері позивача - ОСОБА_7, щоб поїсти, скаржачись при цьому, що мама дає йому тільки макарони і супи без м'яса. 01 січня 2016 роки ОСОБА_6 прийшов до позивача додому за адресою: АДРЕСА_1, де останній проживає зі своєю цивільною дружиною - ОСОБА_8, щоб відзначити з ними свято Нового Року. Побувши у них до 03 січня, відчувши любов та турботу, дитина навідріз відмовилася повертатися додому до відповідачки, він плакав і просив залишитися назавжди в сім'ї батька. Після цього позивач зателефонував відповідачці, щоб розібратися в чому справа, але у відповідь почув лише погрози. Тоді, позивач спробував дізнатися у дитини причину, по якій він відмовляється йти додому. ОСОБА_6 пояснив, що його мати дуже часто не ночувала вдома і залишала на ніч його одного, а вранці приходила напідпитку. ОСОБА_6 розповів, що протягом двох років скаржився мамі на своє здоров'я: погіршення зору, головні болі, а у відповідь мама говорила, що займеться цим потім. У зв'язку з вищевказаним, позивач із дитиною прийняли рішення, що син поживе в сім'ї батька місяць, а потім вирішить, де йому краще. З відповідачкою бачитися сину позивач не забороняє, дитина відвідує матір по вихідним. Протягом січня 2016 року вони звернулися до окуліста, невропатолога, дитина зараз проходить курс лікування. В житті ОСОБА_6 дуже багато змінилося на краще, з'явився режим харчування, режим сну, ранкова зарядка, повноцінний сніданок - все те, чого йому раніше бракувало. У школі ходить на додаткові заняття з англійської мови, відвідує розвиваючий гурток. Син позивача ні за яких умов не бажає повернутися до матері. Враховуючи викладене, позивач вважає, що є всі підстави для визначення місця проживання ОСОБА_6 з його батьком, адже це буде в найбільшій мірі відповідати інтересам дитини. Тому, є всі правові підстави для ухвалення судового рішення про припинення виплати позивачем аліментів на утримання сина з 01.01.2016 року, а також у зв'язку з чим визнати виконавчий лист, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська від 16.07.2008 р. таким, що не підлягає виконанню. Крім того, фактично весь час позивач виконував свій обов'язок з утримання дитини, однак лише не в грошовій, а в натуральній формі. Така форма виконання цього обов'язку жодним чином не порушувала права дитини. З огляду на зазначене, позивач вважає, що є всі підстави для звільнення його від заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина, починаючи з червня 2015 року і по день ухвалення рішення суду.

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, в якій просила встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, але сімейне життя з ОСОБА_5 у них не склалося, оскільки чоловік бив її, забороняв вчитися у вищому навчальному закладі, усіляко висміював той склад життя, що був їй близький і звичний. Тоді весь її час був присвячений дитині, яку вона виховувала, лікувала, намагалася його оздоровлювати та навчати. Вона мріяла про те, що ОСОБА_6 у подальшому, коли закінчить школу, отримає вищу освіту, намагалася його змалечку привчати до книжок, різноманітних духовних цінностей, що йому у житті будуть найважливішими. У неї з сином дуже довірливі, дружні і теплі стосунки. Але чоловік не розумів її намірів і усіляко висміював її намагання здійснити те, про що вона мріяла і запланувала своїй дитині. Рішенням суду з батька дитини ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_6. На теперішній час, позивачка перебуває в новому шлюбі, у зв'язку з чим змінила прізвище на «Натрасенюк». У сина з її чоловіком, який є військовослужбовцем, стосунки теплі та дружні. Вони увесь час є друзями. Дитина мешкала з позивачкою і була щасливою. Близько від них, у одному й тому ж будинку, у сусідній квартирі мешкають батьки позивачки, які завжди допомагали, чим могли, піклувалися про онука, який після розлучення батьків потребував дуже пильної опіки, оскільки у нього було слабке здоров'я. Вони всі разом намагалися вкласти в дитину все, що тільки було найкращим. Батько у житті дитини ніякої участі не приймав. У дитини були гарні стосунки з його матір'ю, і він дуже спілкувався з бабусею - матір'ю відповідача. Позивачка ніколи у житті не забороняла спілкуватися сину з його бабусею по батькові і з самим батьком, і навіть прагнула, щоб у ОСОБА_6 склалися з його батьком більш тісні та довірливі відносини. У червні 2015 року ОСОБА_5 перестав сплачувати аліменти на утримання дитини, та вимагав, щоб позивачка відмовилась від аліментів і стала отримувати від нього на утримання дитини тільки ті кошти, що він сам сплатить, як йому того заманеться. Позивачка заперечувала проти такої допомоги дитині, тому, що навіть ті 300-400 гривень, а коли і 200 гривень, що він сплачував, були підтримкою для сплати якихось витрат хоча б у школі, де навчається дитина. Але ОСОБА_5 дуже розлютився, оскільки він став займатися видом діяльності, який зобов'язує його показувати свої доходи і від цього збільшиться розмір аліментів. Тому, він наговорив позивачці дуже багато неприємних речей. З червня 2015 року ОСОБА_5 не сплачував аліментів ані копійки, а також нічим не допомагав дитині і ні одного разу він йому нічого не купив. Оскільки позивачка ніколи не заперечувала проти спілкування дитини з батьком і тільки сприяла тому, щоб ОСОБА_5 напередодні нового 2016 року забрав ОСОБА_6 у бабусі, його матері, і залишив на свята у себе, вона не заперечувала та підтримала сина, що оскільки він хоче залишитися на святи у тата, но нехай залишиться. Згодом, коли пройшли канікули, син сказав, що буде жити у тата і перервав зі матір'ю і її батьками майже усяке спілкування. Якщо він за що-небудь був ображеним на позивачку, хоча нічого такого між ними не відбувалося, за що він би міг ображатися, то при чому тут дідусь та бабуся, (батьки позивачки), його дяді, старші брати позивачки, які дуже тісно спілкувались з ним раніше, і дарували йому коштовні подарунки, підтримуючи її, якщо вона сама не могла цього зробити, бо аліментів вже не отримувала і намагалась, щоб дитина була одіта, взута і нагодована. ОСОБА_5 забороняв синові спілкуватися зі позивачкою, з усієї сім'єю, де син виріс і кого він любив. У характері хлопчика з'явились такі риси, як злість, зникла відвертість, він став приховувати те що відбувається у його спілкуванні з батьком, який заборонив дитині навіть приймати від матері подарунки. Він став дозволяти дитині, щоб добитися своєї мети, все, що йому заманеться, щоб тільки утримати його у себе. Їсти ті продукти, які для нього шкідливі, згідно його захворювання, крашену червону рибу, що викликає алергію, дуже засмажене м'ясо, аби дитина залишилася у нього. Дитина дуже сумує за позивачкою, за дідусем та бабусею, за дядями. Позивачка може з ним зустрічатися тільки у школі - ОСОБА_5 заборонив їй зустрічатися з ним і коли він приходив з ним на засідання опікунської ради, дитина просто кинулася до позивачки майже зі сльозами, але коли ОСОБА_5 гримнув на нього, він відразу ж відбіг від позивачки. Моральні страждання від того, як поводяться з її дитиною, просто неймовірні. Сама дитина зломлена і боїться сказати зайве слово. Тому, позивачка вважає, що її дитина повинна мешкати з нею. Позивачка має власну квартиру, у центрі зайнятості, де вона знаходиться на обліку, підбирають для неї роботу за спеціальністю, її сім'я благополучна, дружна, є все для всебічного розвитку дитини.

Ухвалою суду справа № 204/4256/2016-ц (провадження № 2/204/1802/2016 р.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення місця проживання дитини з матір'ю та справа № 204/1040/2016-ц (провадження № 2/204/895/2016 р.) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення місця проживання дитини з батьком, припинення виплати аліментів на утримання дитини, скасування заборгованості по аліментам та стягнення аліментів - були об'єднані в одне провадження та даній об'єднаній справі був призначений єдиний унікальний номер справи - 204/4256/2016-ц (провадження № 2/204/1802/2016 р.).

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за другим позовом ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги по первісному позову та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 просили відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за другим позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісної позовної заяви ОСОБА_1 та просив відмовити їй в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_5 за другим позовом просив задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в його позовній заяві. Також, зазначив, що сама дитина висловила бажання щодо проживання з батьком.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 з урахуванням висновку

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків та саму дитину, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_5 за другим позовом задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19.07.2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 850 від 18.10.2005 року (а.с.121).

Батьки дитини, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний.

Після розірвання шлюбу дитина проживала разом з матір'ю.

З батька дитини були стягнуті аліменти на утримання дитини рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2008 року по цивільній справі № 2-892/2008 р., яке набрало законної сили (а.с.83). Станом на 31.08.2016 року за батьком дитини наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 12395,29 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця (а.с.177). В даній довідці зазначається інформація і про заборгованість на лютий 2016 року в розмірі 5644,27 грн.

Разом з тим, на теперішній час їхній син проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На теперішній час, між батьками дитини наявний спір про те, з ким з них буде проживати їхній малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Кожен з батьків вважає доцільним проживання дитини саме з ним/нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що між батьками дитини виникли неприязні стосунки, в результаті чого, вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тому спір між ними вирішується судом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, обидва батьки, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позитивно характеризуються за місцем роботи, проживання, навчання тощо (а.с.16,17,19,137,138).

На підтвердження їхніх вимог, за їхніми же клопотаннями, в судовому засіданні були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_8, яка є співмешканкою батька дитини, і яка вказала, що дитина проживає з батьком та нею (свідком) з січня 2016 року, коли він прийшов на святкування Нового Року. Після кількох днів перебування у батька, ОСОБА_6 сказав, що не бажає повертатися додому, оскільки йому там погано, його там ображають. В їхній сім'ї йому добре, в них не виникають конфлікти. Вказала, що вона не проти проживання дитини разом з ними. Фізичне насилля до дитини не застосовується. Сам ОСОБА_6 категорично заявляє, що повертатися до мами не хоче.

Свідок ОСОБА_7, яка є бабусею дитини з боку батька, і яка вказала, що дитина з січня 2016 року проживає з батьком, оскільки не хоче жити з матір'ю. Вона (свідок) любить його дуже сильно, часто з ним зустрічається і зустрічалася до січня 2016 року, на всі свята. При спілкуванні ОСОБА_6 вказує, що з батьком йому краще. Зазначила, що мати дзвонить ОСОБА_6 та просить прийти до неї, але дитина не хоче. Фізичне насилля до дитини не застосовується. Після того, як ОСОБА_6 став проживати з батьком, він став чистити зуби, регулярно купатися, слідкувати за своєю гігієною, що є результатом виховання батька.

Свідок ОСОБА_6, який є дідусем дитини з боку батька, і який вказав на ті ж самі обставини, що й свідок ОСОБА_7 Також, вказав, що перехід дитини проживати до батька зумовлений неналежним доглядом за ним матір'ю.

Свідок ОСОБА_13, який є дядьком дитини з боку матері, і який вказав, що як йому відомо, шлюб батьків дитини розбався через грубість з боку батька дитини. Дитина завжди проживала з матір'ю, з якою в них були гарні стосунки і що між ними виникло він не знає. Зараз їхня сім'я бачить ОСОБА_6 здебільшого на вулиці. Зазначив, що ОСОБА_6 завжди був доглянутим, одягнутим, накормленим, коли проживав з матір'ю, батько дитини тоді до нього не приходив. При цьому, десь на протязі п'яти років, він (свідок) проживав разом з сестрою (ОСОБА_1) та ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_14, який є дідусем дитини з боку матері, і який вказав на те, що дитина була дуже хворобливою. Догляд на ОСОБА_6 здійснювала завжди матір. ОСОБА_5. здійснював фізичне насилля відносно його доньки (ОСОБА_1), у зв'язку з чим вони й розлучилися. З дитиною у їхньої сім'ї були дуже гарні відносини, але на протязі останнього року в поведінці дитини стали відчуватися зміни, які зв'язані з тим, що батько дитини настроює дитину проти матері.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вислухавши вищевказаних свідків, суд критично ставиться до їхніх свідчень, оскільки вказані особи є близькими родичами сторін та у суду є підстави вважати, що їхні свідчення можуть бути упередженими та заангажованими. Зокрема, свідки кожної із сторін вказували на позитивність однієї сторони та на погані риси іншої сторони. Тому, суд не бере до уваги свідчення цих свідків.

При цьому, в судовому засіданні також були допитані:

Свідок ОСОБА_15, яка є вчителем у школі, де навчається дитина, і яка вказала, що дитина залежна та внушаєма, сам рішення не приймає, коли з ним спілкуєшся, то він спочатку дивиться на батька, а потім відповідає, розуміє більше силу. Вказала, що вона проводила бесіди з обидвома батьками, щодо того, що дитина має спілкуватися і з батьком і з матір'ю. Зазначила, що вона не бачила ОСОБА_6 немитим, брудним, некормленим тощо. Матір дитини вона знає лише з найкращого боку, після того, як ОСОБА_6 почав проживати з батьком, в поведінці матері нічого не змінилося, вона приходить до школи, так само спілкується з дитиною, не затамувала на нього образу, що також характеризує її, як гарну матір. Про те, що ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями вона почула від батька дитини та більше такого вона не чула та не бачила. На її думку, дитині краще проживати з матір'ю.

Свідок ОСОБА_16, яка є сусідкою матері дитини, і яка вказала, що сім'я ОСОБА_1 дуже позитивна. Вона знає їх з 1988 року. Батьки ОСОБА_1 дуже люблять свого онука, постійно приділяли йому багато часу. В стані алкогольного чи іншого сп'яніння вона ніколи не бачила ОСОБА_1 Коли ОСОБА_6 проживав разом з матір'ю, до нього часто приходила бабуся ОСОБА_7, а батька дитини вона вперше побачила в суді. Також, зазначила, що хлопчик завжди був доглянутим, одягнутим, накормленим. З матір'ю у дитини відносини завжди були дуже гарні.

Також, в судовому засіданні був допитаний сам малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вказав, що він проживає разом з батьком за власним бажанням. Також, вказав, що його мати зловживає алкогольними напоями (п'є пиво) та курить, спить до двох годин, не працює, часто не ночує вдома. Коли він жив з матір'ю, то не снідав, оскільки мати не готувала, мати годувала його тільки макаронами. Вони з батьком зайнялися лікуванням його зору. Вказав, також, що мати часто лякала його інтернатом.

Так, інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, згідно висновку органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про недоцільність проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_5, діючи в інтересах дитини, керуючись ст. ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.2008 № 866, орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради вважає недоцільним проживання дитини разом з батьком. В обґрунтування вказаного висновку зазначено, що після розлучення батьків дитина мешкала разом з матір'ю. Мати не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином. Відповідно до інформації КЗО СЗШ № 62, де навчається дитина ОСОБА_1 займається вихованням сина, відвідує батьківські збори, хлопець завжди виглядає доглянутим. ОСОБА_5 у свою чергу батьківські збори не відвідував, успіхами сина у класного керівника не цікавився. У січні 2016 року дитина виявила бажання мешкати разом з батьком, де на даний час і перебуває за адресою: АДРЕСА_1. Дніпропетровськ. З того часу батько почав приймати участь у навчальному процесі сина. ОСОБА_6 перебуває у добрих стосунках з матір'ю, з нею спілкується, ходить у гості (а.с.176).

Так само, згідно соціально-педагогічної характеристики сім'ї учня 5-Б класу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеної закладом освіти, де навчається ОСОБА_6, до січня місяця 2016 року вихованням ОСОБА_6 займалась мати. Вона відвідувала всі батьківські збори, підтримувала зв'язок із класним керівником, слідкувала за навчанням сина та допомагала у виконанні домашніх завдань. ОСОБА_6 завжди приходив до школи охайно одягнений, мав акуратну зачіску і вигляд доглянутої дитини. Дуже дбайливо ставиться до своїх речей. Батько ОСОБА_6 не відвідував батьківські збори, навчанням його у класного керівника, ні у початковій ні в середній школі, не цікавився. Мати не забороняла ОСОБА_6 спілкуватися з батьком, не зважаючи на те, що після відвідин батька хлопчик починав вороже ставитися до матері. В школі, наприклад, не хотів робити мамі подарунок на свято 8- Березня, міг грубо відповісти на зауваження. Батьківський колектив класу характеризує ОСОБА_17 як терплячу, уважну і дбайливу матір. У січні 2016р. ОСОБА_6 виявив бажання мешкати із сім'єю батька. Ця ситуація особливого впливу на поведінку та навчання хлопчика не зробила за винятком того, що тепер до школи регулярно приходять і батько і мати ОСОБА_6. Обоє контролюють його поведінку та навчання. ОСОБА_6 більше реагує на виховні заходи батька, побоюється його реакції. Під час бесід у присутності батька на запитання відповідає тільки тоді як подивиться на батька. У присутності матері поводить себе розкутіше та більш спокійно. Охоче спілкується з матір'ю в школі, біжить їй назустріч. Але тільки з'являється батько ОСОБА_6 різко припиняє розмову і тікає від матері. Соціально - психологічною службою школи батькові було рекомендовано, в інтересах ОСОБА_6, налагодити нормальне спілкування з колишньою дружиною в частині контролю за поведінкою та навчанням сина, а також з метою недопущення у нього емоційних порушень. Батько нібито погоджується з доводами спеціалістів, але конкретних кроків у цьому напрямку так і не робить (а.с.178).

З урахуванням всіх вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку, що у зв'язку з ворожим ставленням батьків дитини один до одного, дитина перебуває в стані стресу, на що вказали й педагоги, зокрема ОСОБА_15, яка є вчителем у школі, де навчається дитина, і була допитана в якості свідка, та ОСОБА_18, в присутності якого в судовому засіданні була допитана дитина. Неприязні стосунки батьків впливають на поведінку сина, при цьому, як вказала вчителька з його школи, дитина є внушаємою та сам, ОСОБА_6, рішення не приймає.

При цьому, мати дитини психічних чи наркологічних захворювань не має, що підтверджується наявними матеріалами справи (а.с.10-11).

Коли дитина проживала з нею, вона не забороняла дитині бачитися та ходити до батька, що не заперечувалося й сторонами й підтверджується матеріалами справи.

Тому, суду не доведені належними докази обставини, які вказані позовній заяві ОСОБА_5.

З урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини з батьком, припинення виплати аліментів на утримання дитини, скасування заборгованості по аліментам та стягнення аліментів.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та урахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, всього десять років, та потребу дитини в материнській опіці, а з характеристики на дитину вбачається, що дитина тягнеться до матері та прагне з нею спілкування, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 160, 161 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення місця проживання дитини з матір'ю - задовольнити.

Встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради про встановлення місця проживання дитини з батьком, припинення виплати аліментів на утримання дитини, скасування заборгованості по аліментам та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова