Справа №577/1821/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Громова Л. В.
Номер провадження 22-ц/788/1450/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та стягнення коштів в розмірі 25 000 гр.,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнаний недійсним договір фінансового лізингу № 003815 від 11 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 сплачений ним адміністративний платіж в розмірі 25 000 гр. і у прибуток держави судовий збір в розмірі 1 102,40 гр.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Вказує, зокрема, що суд не врахував, що на виконання свого обов'язку за договором ОСОБА_3 як лізингоодержувач сплатив 25 000 гр., які, відповідно до пункту 9.7 статті 9 договору, були зараховані як адміністративний платіж та частина авансового платежу у розмірі 1 500 гр.

За умовами договору, лізингоодержувач отримує у користування транспортний засіб на умовах фінансового лізингу протягом 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця лізингових платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу (пункт 1.7 статті 1 договору). При укладенні договору сторони погодили, що розмір адміністративного платежу складає 10 % від вартості предмета лізингу; авансовий платіж - 50 % та комісія за передачу предмета лізингу - 3%.

Позивач не сплатив у повному обсязі платежі, передбачені пунктом 1.7 статті 1 договору, а тому у товариства як лізингодавця обов'язку щодо передачі предмета договору не виникло.

При підписанні договору сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов (предмет та строк лізингу, розміри лізингових платежів), визначених законом для договорів фінансового лізингу, у письмовій формі засвідчивши свої наміри на виникнення взаємних прав та обов'язків за договором, власноручно підписавши оригінали кожної сторінки договору із додатками до нього (Додаток №1 та Додаток №2) у двох екземплярах, ідентичних за змістом та однакових за юридичною силою. Договір укладений із дотриманням усіх обов'язкових умов чинності договору фінансового лізингу, відсутні підстави для визнання його недійсним, які визначені у статті 215 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України він є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідач посилається в скарзі також на те, що 26 березня 2016 року до товариства надійшла заява від ОСОБА_3 від 14 березня 2016 року про розірвання договору фінансового лізингу № 003815 від 11 березня 2016 року, за результатами розгляду якої товариство направило відповідь від 30 березня 2016 року, а тому договір, укладений між сторонами, розірваний за ініціативою позивача.

Позивач повідомив товариство про розірвання договору із дотриманням положень п. 12.1 ст. 12 договору, який передбачає, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково чи повністю сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб, має право розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця в письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, у якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Зазначає, що п. 12.1 ст. 12 договору застосовується у випадку, коли лізингодавець не порушує свої зобов'язання за договором, не відмовляється від його виконання, належним чином його виконує, а лізингоодержувач має наміри на розірвання договору за власною ініціативою, з причин, що не є наслідком винної поведінки лізингодавця, тобто не в зв'язку з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору лізингодавцем. У діючому законодавстві України, що регулює відносини сторін договору фінансового лізингу, відсутні норми, що надавали б право лізингодавцю розірвати договір при належному виконанні обов'язків лізингодержувача.

У пункті 12.1 ст. 12 договору вказані наслідки такого розірвання, а тому, враховуючи волевиявлення лізингоодержувача, товариство повернуло грошові кошти відповідно до вимог вказаного пункту договору.

Лізингоодержувач використав своє право на розірвання договору, на момент розгляду судом справи договору не існує, він припинив свою дію, права та обов'язки сторін, а тому, вважає, не існує предмета цивільно-правового спору і договір не можна визнати недійсним.

Посилається на те, що згідно п.1.4 ст. 1, п. 1.5 ст. 5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержуваем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його зміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За наведені зобов'язання відповідає продавець. Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язання щодо продажу предмета лізингу.

Зазначає, що зазначення при укладенні договору відомостей про продавця предмета лізингу є недоречним, оскільки товариство не знає, у якого продавця буде придбаватися предмет лізингу, зважаючи на значний можливий строк, передбачений умовами договору, оскільки пунктом 9.2 статті 9 договору передбачено право лізингоодержувача сплачувати авансовий платіж протягом (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору, а також зважаючи на економічну нестабільність.

Відомості про продавця зазначаються у договорі поставки та рахунку - фактурі, що є підтвердженням виконання лізингодавцем свого обов'язку за договором. Відомості про продавця лізингоодержувач має право дізнатися у лізингодавця, реалізовуючи своє право, передбачене п. 3.1.6 ст. 3 договору, згідно якої за письмовою вимогою лізингоодержувача лізингодавець зобов'язаний надавати інформацію, яка свідчить про хід виконання договору.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» не встановлює як істотну умову зазначення відомостей про продавця, у якого лізингодавцем буде придбаватися предмет лізингу.

Вказує на те, що відповідно до законодавства та норм договору, лізингоодержувач має право припинити дію договору виключно в наступних випадках:

- лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»);

- наймач має право розірвати договір у випадку, коли наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі (ч. 1 ст. 784 ЦК України).

Законодавством не передбачено інших випадків, в яких лізингоодержувач має право на розірвання чи відмову від договору фінансового лізингу, в тому числі право розірвати договір у випадку належного виконання лізингодавцем умов договору. Інші випадки припинення дії договору встановлюються в угоді. Сторони погодили, що у випадку належного виконання лізингодавцем своїх обов'язків за договором лізингоодержувач має право розірвати договір на підставі п. 12.1 ст. 12 договору, без зазначення причин на таке волевиявлення.

Вважає, що встановлення обов'язків лізингоодержувача у пунктах договору, за порушення яких із останнього стягуються штрафні санкції на користь лізингодавця, є правомірним, не суперечить діючому законодавству України, не порушує принципу добросовісності, не створює істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін правочину, не завдає шкоди лізингоодержувачу, а висновок суду щодо несправедливості такої норми є безпідставним.

Суд безпідставно вважає неправомірним включення до договору адміністративного платежу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону, лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Вважає, що, виходячи із аналізу вказаної норми Закону, перелік платежів не є вичерпним, оскільки п. «г» ст. 16 передбачає «інші витрати...», та може бути розширений сторонами при укладенні договору з урахуванням вказаного положення.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

20 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11 березня 2016 року між ним та ТОВ Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір № 003815 фінансового лізингу, за яким відповідач зобов'язувався придбати трактор марки FOTON модель FT 354.2 та передати його позивачу у користування на умовах, визначених договором.

Вартість предмета лізингу, згідно додатку №1 до договору, складає 8768,66 доларів США, що на день укладання договору складало 235000 гр.

Згідно п. 1.7 договору, предмет лізингу мав бути переданий йому у користування не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок відповідача адміністративного платежу у розмірі 10% вартості предмета лізингу, авансового платежу в розірі 50% вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу.

11 березня 2016 року на виконання умов ст. 9 договору він сплатив на користь відповідача грошові кошти в сумі 25 000 гр.

Станом на день подання позовної заяви предмет лізингу йому не переданий.

Посилався на положення ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; та на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій закріплене поняття «несправедливі умови договору»: якщо, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Посилався на те, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Зазначав, що п. 10.14 ст. 10 та п. 12.1 ст. 12 договору встановлюють жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь - яке порушення зобов'язання, а й за дострокове погашення суми лізингових платежів та розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору.

Передбачений п. 1.7 договору обов'язок лізингоодержувача сплатити комісію за передачу предмета лізингу та сплатити адміністративний платіж виходить за межі переліку передбачених ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» платежів, а тому вказані умови договору є недійсними, у зв'язку з чим є несправедливими.

Посилався на те, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись фінансовимим установами після отримання відповідної ліцензії; послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у группах є фінансовою послугою.

Зазначав, що, відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в мережі Інтернет, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства.

Зазначав, що, відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом; до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом, тобто договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до ст. 628 ЦК України.

Посилаючись на ст. 799 ЦК України, згідно якої договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, та на ч. 1 ст. 220 ЦК України, згідно якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, зазначав, що спірний договір нотаріально не посвідчувався.

Зазначаючи, що згідно ст. 216 ЦК України, недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що договір №003815 фінансового лізингу, укладений 11 березня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», є недійсним у зв'язку з невідповідністю його вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку із включенням до нього несправедливих умов; у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб; відсутнє нотаріальне посвідчення договору, просив визнати недійсним договір № 003815 фінансового лізингу, укладений 11 березня 2016 року між ним та ТОВ Лізингова компанія «ВАШ АВТО»; стягнути з відповідача на його користь 25 000 гр., сплачених за цим договором.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами 11 березня 2016 року, містить несправедливі умови, наслідком яких, всупереч принципу добросовісності, є істотний дисбаланс сторін, оскільки в договорі обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужуються обов'язки лізингодавця, визначені Законом України «Про фінансовий лізинг» та положеннями ЦК України, одночасно значно розширюють його права, які суперечать вимогам чинного законодавства, повністю виключають відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу № 003815, згідно якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача трактор FOTON FT354.2, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно умов договору:

1.1. Предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб, зазначений, у даній статті та у специфікації (додаток №2) - FOTON FT354.2.

1.7. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. Термін передання лізингоодержувачеві в користування предмета лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки продавцем/постачальником транспортного засобу), при чому лізингодавець бере на себе зобов'язання письмово або у телефонному режимі повідомити лізингоодержувача про причини та приблизні терміни затримки у випадках затримки поставки транспортного засобу продавцем/постачальником - після отримання від нього відповідної інформації, при цьому лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання предмету лізингу в користування без укладення додаткових угод до даного договору.

4.1. Лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено.

8.2. Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 8768,66 доларів США,…що становить 235 000 гр.

8.5. Всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору, сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором …

9.1. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку №1 до даного договору.

Статтею 10 договору визначено, що лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсоток річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

У п. 12.1 договору зазначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірванням договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

12.3. В інших випадках, не передбачених даним договором, лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.

12.4. Максимальний термін повернення грошових коштів згідно п. 12.1 ст. 12 даного договору становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувача про розірвання договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

12.5. За несвоєчасне внесення лізинговх платежів, лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу, до дня фактичної оплати цього лізингового платежу включно. За несвоєчасне внесення лізингових платежів лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингодавцю проценти за користування чужими коштами в розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати лізингових платежів, починаючи від дня, наступного за днем оплати поточного лізингового платежу по день фактичної оплати цього платежу включно.

12.6. За використання предмета лізингу не за призначенням, невиконання обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника предмета лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження предмета лізингу, порушення умов п. п. 3.3.6 п. 3.3 даного договору, лізингоодержувач зобов'язаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 3% від загальної вартості предмета лізингу на момент підписання додатку №3 до даного договору за кожен випадок такого порушення (а.с.7-12).

Згідно квитанції від 11 березня 2016 року, ОСОБА_3 сплатив відповідачеві адміністративний платіж в сумі 25 000 грн. (а.с.15).

14 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору № 003815 від 11 березня 2016 року з причини неотримання ним предмета лізингу - трактора FOTON FT354.2 та просив повернути грошові кошти, сплачені в рахунок оплати трактора (а.с.53).

Згідно відповіді відповідача від 30 березня 2016 року, на підставі заяви ОСОБА_3 договір лізингу № 003815 від 11 березня 2016 року вважається розірваним 16 березня 2016 року, адміністративний платіж в розмірі 23 500 гр. поверненню не підлягає, авансовий платіж буде повернуто в сумі 900 гр. (а.с.54).

За приписами ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону, істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 16 Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачені підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, визначене поняття "несправедливі умови договору" (ч. 2), згідно якого умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Враховуючи вірно встановлені судом обставини справи та наведені норми матеріального права, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, визнання оспорюваного договору недійсним та стягнення коштів на користь позивача, сплачених останнім у вигляді адміністративного платежу.

Висновок суду про доведеність позивачем своїх позовних вимог ґрунтується на належно оцінених доказах в справі та положеннях ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у аналогічних справах, в тому числі і в постанові від 8 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, згідно якої, за змістом положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими, згідно із частиною третьою статті 18 цього Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 11 березня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави для висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (стаття 12 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Про несправедливість умов договору свідчить і зміст п. 10.14, згідно якого достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення.

Таким чином, п. 10.14 ст. 10, а також п. 12.1 ст. 12 договору встановлюють односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь - яке порушення зобов'язання, а й за дострокове погашення суми лізингових платежів та розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, є несправедливими умовами договору.

Пункти 8.3, 8.5 договору передбачають, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця.

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця.

За змістом зазначених пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте порядку перерахунку договір не передбачає.

Аналіз змісту договору, зокрема, пунктів 3.2.7, 12.1, свідчить про те, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу.

З огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України, споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до статті 10 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі.

Зі змісту договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який міститься посилання у договорі фінансового лізингу, який до договору не доданий. Не посилається на існування такого додатку і відповідач в апеляційній скарзі.

Згідно з пунктом 4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу його грошових зобов'язань.

Згідно п. п. 1.4, 1.5 ст. 1 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець.

Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо продажу якісного предмета лізингу.

Між тим, ст. 808 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно змісту договору лізингу, вибір продавця предмета лізингу здійснює відповідач. В договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, а тому пункти 1.4, 1.5 договору щодо звільнення лізингодавця від відповідальності в частині, зокрема, якості, комплектності, справності товару, суперечать ст. 808 ЦК України.

Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу.

Разом з тим, на підставі п. 7.1-7.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача на користь лізингодавця.

З огляду на зазначене є безпідставним посилання відповідача на те, що, відповідно до договору купівлі-продажу, за якість, комплектність, справність товару, його заміну, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасне та повне задоволення гарантійних вимог, монтаж, тощо, несе відповідальність продавець, відповідно до ч. 1 ст. 673, ч. 1 ст. 678, ст. ст. 675, 677 ЦК України, що відповідає вимогам частини 2 ст. 808 ЦК, де вказано, що ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюється продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником), та ч. 1 ст. 808 ЦК України, згідно якої продавець солідарно несе відповідальність із лізингодавцем лише щодо продажу предмета лізингу.

З врахуванням наведеного не спростовують висновків суду і посилання в скарзі на недоречність зазначення в договорі відомостей про продавця предмета лізингу при укладенні договору, з посиланням на те, що товариство не знає, у якого продавця буде придбаватися предмет лізингу, зважаючи на значний можливий строк, передбачений умовами договору, оскільки пунктом 9.2 статті 9 договору передбачено право лізингоодержувача сплачувати авансовий платіж протягом (але не більше) 12 місяців з моменту підписання самого договору, на економічну нестабільність.

Зазначене і та обставина, що відомості про продавця зазначаються у договорі поставки та рахунку - фактурі, а також про них лізингоодержувач має право дізнатися у лізингодавця на підставі пункту 3.1.6 статті 3 договору, не спростовують сутність договору в цій частині, яка свідчить про істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін на шкоду споживачу.

Пунктом 10.15 договору передбачено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів, сторони складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу; у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають.

Таким чином, позивач як споживач позбавлений можливості відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення сплачених платежів.

За змістом статті 16 Закону, адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, і відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону, не вважається лізинговим платежем, а послуга фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Є необґрунтованими доводи відповідача про безпідставність висновку суду про неправомірність включення до договору адміністративного платежу з посиланням на ч. 2 ст. 16 Закону, яка, на думку відповідача, містить перелік лізингових платежів, який, не є вичерпним, оскільки містить п. «г» «інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу», та перелік платежів може бути розширеним сторонами при укладенні договору.

Суд зробив вірний висновок про недоведеність відповідачем наявності таких витрат, пов'язаних з виконанням договору. Крім того, у Преамбулі договору зазначено, що під адміністративним платежем розуміється плата лізингоодержувача на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, а тому адміністративний платіж як винагорода, яка сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця за укладення договору, суперечить наведеній відповідачем нормі права, яка передбачає інші витрати, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, тобто вже укладеного договору, а не за виготовлення стандартної форми договору.

Таким чином, передбачення такого виду платежу в договорі не виключає наявність правових підстав для визнання такої умови договору несправедливою, яка свідчить про дисбаланс прав та обов'язків сторін у договорі на шкоду позивачеві як споживачеві.

З огляду на зазначене є безпідставними посилання відповідача на свободу договору, передбачену ст. 627 ЦК України, та на те, що сторони, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, погодили всі істотні умови договору, зокрема, те, що розмір адміністративного платежу складає 10 % від вартості предмета лізингу; авансовий платіж - 50 % та комісія за передачу предмета лізингу - 3%, позивач не здійснив у повному обсязі платежі, передбачені пунктом 1.7 статті 1 договору, а тому у відповідача як лізингодавця не виникло обов'язку щодо передачі предмета договору.

Посилання відповідача на те, що, оскільки за заявою позивача, відповідно до умов договору, він розірваний, а тому не існує предмета цивільно-правового спору, і його неможливо визнати недійсним, не ґрунтуються на вимогах закону, який не містить обмежень щодо визнання недійсним правочину в такому випадку, оскільки обставини, які є підставою для визнання договору недійсним, існували на момент укладення договору.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, визнаючи умови договору фінансового лізингу несправедливими, а договір недійсним, та стягуючи з лізингодавця на користь лізингоодержувача сплачену суму адміністративного платежу, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Підстави для задоволення скарги та скасування оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді