Справа № 707/2-2620/2010
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бисага Т.Ю., Фазикош Г.В.,

при секретарі: Шукаль О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства „Універсал Банк до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

встановила:

Публічне акціонерне товариство „Універсал Банк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного 11 грудня 2006 року договору №06/1593 К-06, ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 25 500.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.12.2008 року.

Відповідач ОСОБА_2, згідно з договором поруки № 06/1594 П-06 від 11.12.2006 року, виступив поручителем ОСОБА_4 перед позивачем за договором кредиту, у зв'язку з чим солідарно з ним відповідають перед позивачем за його зобов'язання.

Відповідач ОСОБА_4 взяті на себе згідно з договором зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на травень 2010 року його заборгованість за кредитним договором становить: 11268.89 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 1081.22 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 588.63 доларів США - нарахована пеня, всього заборгованість складає 12938.74 доларів США, що становить 102551.16 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 526, 530, 553, 554, 623, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1057 ЦК України просив у суді першої інстанції стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором, із врахуванням всієї простроченої заборгованості: по відсотках, всіх штрафних санкцій у сумі 102.551.16 гривень та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07 жовтня 2010 року позов ПАТ „Універсал Банк - задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з відповідачів по справі на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 102.551.16 гривень. Вирішено питаня про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку у частині солідарного стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просила в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судових витрат з ОСОБА_2 на користь ПАТ „Універсал Банк скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у вимогах ПАТ „Універсал Банк до ОСОБА_2 про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судових витрат відмовити.

У іншій частині рішення суду першої інстанції позичальником ОСОБА_4 у апеляційному порядку не оскаржено.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що як вбачається із кредитного договору №06/1593 К-06 від 11.12.2006 року строк виконання основного зобовязання встановлений 10 грудня 2008 року, а отже строк предявлення вимоги до поручителя сплив 10 червня 2009 року.

У запереченні на апеляційну скаргу ПАТ "Універсал Банк" просить відхилити апеляційну скаргу, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 не зявився в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу без його участі, тому що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, осіб які зявилися до суду апеляційної інстанції по справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав своїх зобовязань за кредитним договором та не повернув кредит та відсотки за користування кредитними коштами у строк, передбачений договором, а тому суд поклав на позичальника та поручителя обовязок по солідарному поверненню грошових коштів за кредитним договором.

Проте судова колегія не може погодитися з висновком місцевого суду щодо вирішення позовних вимог щодо стягнення кредитної заборгованості за позовними вимогами до поручителя з наступних міркувань.

Вирішуючи спір в частині задоволення позовних вимог банку щодо поручителя, суд першої інстанції у порушення статей 213, 214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до позовних вимог до поручителя про стягнення кредитної заборгованості, яка вирахувана була станом на травень 2010 року. Також банк звернувся із зазначеними позовними вимогами до суду до поручителя поза межами строку, встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України, а тому висновок суду в указаній частині позову є помилковим.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2006 між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір№06/1593 К-06, відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 25500.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.12.2008 року.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, від 11 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки , відповідно до умов якого останній зобовязався нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником зобовязання за кредитним договором.

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору та відповідно до розрахунку позивача станом на травень 2010 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі: 11268.89 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 1081.22 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 588.63 доларів США - нарахована пеня, всього заборгованість складає 12938.74 доларів США. що становить 10255 1.16 гривень.

Крім цього, 28 листопада 2016 року начальником Мукачівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції було письмово повідомлено суд апеляційної інстанції про те, що постановою державного виконавця цього відділу виданий Мукачівським міськрайонним судом виконавчий лист №2-2620 від 06.12.2010 року був повернутий стягувачу , з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.47. ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з неможливістю звернути стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як розяснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, із змінами і доповненнями, - при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 10, укладеного між банком та поручителем договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Однак, виходячи з того, що строк повернення кредиту за кредитним договором встановлено до 10.12.2008 року, а банк звернувся з позовом до суду 1 липня 2010 року, тобто поза межами строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, який сплив 10 червня 2009 року, що вказує на незаконність рішення суду першої інстанції в частині стягнення з (поручителя) відповідача ОСОБА_2 кредитної заборгованості та судових витрат.

З врахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що банк звернувся з позовними вимогами про стягнення за кредитним договором до поручителя поза межами строку, встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України, а тому висновок суду в указаній частині позову є помилковим, а тому порука ОСОБА_2 є припиненою.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки в решті рішенням суду не вирішено питання про права та обовязки відповідача ОСОБА_2, тому таке перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Судова колегія констатує, що рішення суду першої інстанції у не оскаржуваній частині щодо позовних вимог банку до позичальника ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договром у апеляційному порядку не перевірялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_2. кредитної заборгованості за кредитним договором та судових витрат , у відповідності до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у вимогах банку до поручителя ОСОБА_2.

У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2010 року у частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судових витрат з поручителя ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства „Універсал Банк скасувати і у цій частині ухвалити нове рішення, яким у вимогах публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2 про солідарне стягнення кредитної заборгованості та судових витрат відмовити.

У решті заочне рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: