Справа №591/4442/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/522/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання- Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

про стягнення відсотків і пені за договором банківського вкладу та внесення змін до договору,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з позовом, в якому доводив, що між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі-Банк) укладено договір про банківський строковий вклад «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті. 15 червня 2015 року та 20 липня 2015 року він звертався до відповідача із заявою про видачу процентів за вкладом, однак процентів Банк не виплатив.

Посилаючись на зазначені обставини і уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача проценти за вкладом в розмірі 155,01 доларів США, пеню у сумі 2541 грн. 60 коп. та зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» внести зміни до договору про банківський строковий вклад «Стандарт» шляхом укладення додаткового договору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 155,01 доларів США.

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

По суті доводить, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на спірні правовідносини і відмовив у стягненні пені.

Рішення суду не оскаржується в частині вирішення вимог щодо стягнення процентів за договором банківського вкладу.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року частково змінено, виключено з його мотивувальної частини висновок суду про те, що положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати пені на спірні правовідносини не поширюються.

Рішення суду залишено без змін в частині відмови у задоволенні позову щодо внесення змін до договору банківського вкладу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 про стягнення пені за договором банківського вкладу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, а представник Банку Москвічов А.С. заперечував проти них, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вищезгаданій ухвалі від 20 січня 2016 року зазначила, зокрема, наступне, що 6 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський вклад (депозит) «Стандарт» у розмірі 230 доларів США на строк до 11 жовтня 2015 року зі сплатою 12,50 % річних.

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким у період з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Проте, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, тобто більше ніж за місяць до запровадження тимчасової адміністрації.

Крім того, ОСОБА_3 просив стягнути пеню за період з 16 червня 2015 року до 21 липня 2015 року, тобто за період, коли тимчасова адміністрація ще не була запроваджена.

Отже, у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не врахував, що тимчасова адміністрація була запроваджена лише 17 вересня 2015 року та дійшов передчасного висновку про те, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних і введено тимчасову адміністрацію, а під час її дії нарахування неустойки заборонено.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення пені підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з Банку на користь вкладника пені, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати пені на спірні правовідносини не поширюються.

Так, згідно з ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з пунктом 1.1 Основних умов, обов'язкових для сторін, основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Основні умови) визначають основні умови розміщення Вкладником Вкладу, порядок відкриття Вкладних рахунків/Вкладних рахунків на вимогу, здійснення операцій за ними, порядок встановлення та розміру процентної ставки, що нараховується на Вклад, та нарахування Банком процентів на Вклад, зобов'язання та права Сторін, їх відповідальність, строки та порядок повернення Вкладу та сплати нарахованих на Вклад процентів, а також інші умови розміщення Вкладів, є публічною пропозицією Банка щодо встановлення договірних відносин між Банком та Вкладником щодо Вкладу та невід'ємною частиною Договору. Основні умови разом з Договором-заявою, який підписується Банком та Вкладником, складають Договір (а.с.10).

Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України, договір банківського рахунка є договором про надання послуг.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Аналіз перелічених правових норм з урахуванням роз'яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», дає підстави для висновку, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», поряд з іншими, належать відносини, які виникають при укладенні договору банківського рахунка.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Оскільки укладеним між сторонами договором банківського вкладу не передбачено неустойки, має застосовуватися розмір пені, визначений законом. Крім того, відповідно до п. 7.1 Основних умов, які є невід'ємною частиною договору, у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (а.с.10-12).

Отже, за період з 16 червня 2015 року по 21 липня 2015 року з відповідача на користь позивача підлягало б стягненню 2541 грн. 60 коп. пені, виходячи з наступного розрахунку: 35 днів затримки х 105,45 дол. США х 3 % : 100 % = 110,72 дол. США х 22,03 грн. - курс дол. США на 21.07.15 р. = 2439,16 грн.; 1 день затримки х 155,01 дол. США х 3 % : 100 % = 4,65 дол. США х 22,03 грн. - курс дол. США на 21.07.15 р.= 102,44 грн.; 2439,16 грн.+102,44 грн. = 2541,60 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_3 до Банку про стягнення пені за договором банківського вкладу підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову та стягнення з Банку на користь ОСОБА_3 2541,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Частиною 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, тому відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» належить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь спеціального фонду Державного бюджету України за розгляд справи судами апеляційної та касаційної інстанцій 414,12 грн. на відшкодування судового збору за мінімальними ставками.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 316, 319, ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року в частині відмови в позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення пені за договором банківського вкладу та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 пеню за договором банківського вкладу в розмірі 2541,60 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь спеціального фонду Державного бюджету України 414,12 грн. на відшкодування судового збору.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -