Провадження № 2/641/1105/2016 Справа № 641/1418/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2

до ОСОБА_3

треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР, ЖК "Експрес"

про встановлення факту та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням уточнень та доповнень від 26.08.2016 року просить:

- встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що заповіт ОСОБА_4, посвідчений нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я ОСОБА_5, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,3кв.м., житловою площею 27,5кв.м.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 розташована у ЖК "Експрес". Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 07.01.1999 року ОСОБА_6 померла, однак за життя склала заповіт від 24.12.1991 року, у відповідності до умов якого належну їй квартиру заповідала ОСОБА_7 ОСОБА_7 прийняв квартиру у спадок, фактично в ній проживав та був зареєстрований, однак право на спадщину за заповітом у встановленому законом порядку не оформив. За життя ОСОБА_7 складено заповіт від 28.02.2012 року, у відповідності до умов якого належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_2. 23.07.2014 року ОСОБА_7 помер. ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори у визначений законом строк з заявою про прийняття спадщини. На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом відмовлено, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Крім того, встановлено, що у заповіті ОСОБА_6 в зв'язку з перекладом нотаріусом прізвища, імені та по батькові на українську мову невірно зазначені ім'я спадкодавця та прізвище спадкоємця.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачем подано заперечення проти позову, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити.

Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що встановити належність заповіту саме померлому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про народження, викладеного російською мовою, при відсутності паспорта неможливо. Заповіт від 28.02.2012 року є нікчемним, оскільки право користування квартирою мають дві малолітні особи. Відсутні будь-які документи, які підтверджували б право ОСОБА_7 на спірну квартиру, а тому у нього не було права розпоряджатися нею та укладати заповіт. ОСОБА_7 вчинено правочин (заповіт) щодо нерухомого майна, правом користування яким мають малолітні діти, а тому попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. До органу опіки та піклування заповідач не звертався, попередньої згоди органу опіки та піклування нотаріусу надано не було. Крім того, заповіт вчинений з порушенням правил його посвідчення, оскільки малолітня особа, на користь якої вчинявся заповіт, була присутня під час посвідчення заповіту.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проти позову заперечують.

Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, у заяві зазначено, що третя особа позовні вимоги підтримує, просить прийняти рішення в інтересах дитини.

Третя особа - ЖК "Експрес" у судове засідання представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.1984 року ОСОБА_6 була спадкоємицею майна ОСОБА_11, що помер 04.06.1984 року.

Крім того, у відповідності до свідоцтва про право власності від 28.12.1984 року ОСОБА_6 була власником 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, що складається з паю, який знаходиться у ЖБК "Експрес", м. Харків, пр. Героїв Сталінграда, 144В.

Так, згідно довідки ЖК "Експрес" № 39 від 08.09.2008 року ОСОБА_6 була членом ЖК "Експрес" та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Перший пайовий внесок було оплачено 19.02.1967 року. Повна вартість квартири виплачена 10.04.1979 року.

Згідно розяснень, наданих у п.п. б п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власностіпри повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 була власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 порядку поділу майна подружжя та ще 1/2 частини вказаної квартири - в порядку спадкування за законом.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть І-ВЛ № 162523, ОСОБА_6 померла 07.01.1999 року.

За життя нею складено заповіт від 24.12.1991 року, у відповідності до умов якого належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 вона заповідала ОСОБА_5.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи дату смерті ОСОБА_6, до правовідносин спадкування після ОСОБА_6 підлягають застосуванню положення ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно довідки ЖК "Експрес" № 39 від 08.09.2008 року на момент смерті ОСОБА_6 разом з нею був зареєстрований та проживав ОСОБА_7 Таким чином, останній прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - квартирою № 26 у будинку № 144В по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові. Згідно відомостей, наданих Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 13.04.2016 року (а.с. 94), після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась, спадкоємці, які б прийняли спадщину шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно тексту заповіту від 24.12.1991 року, заповідач вказана як ОСОБА_4, а спадкоємець як ОСОБА_5.

При цьому згідно свідоцтва про смерть І-ВЛ № 162523 прізвище, ім'я та по батькові померлої вказано як ОСОБА_6.

Свідоцтво про народження спадкоємця ОСОБА_7 складено російською мовою, прізвище російською мовою вказано "Васильев".

При цьому згідно свідоцтва про смерть І-ВЛ № 451394 прізвище, ім'я та по батькові померлого вказано як ОСОБА_7.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що проживає у квартирі № 27 та є сусідкою позивача. Зазначила, що знала і ОСОБА_6, і ОСОБА_7, які проживали у квартирі № 26. До ОСОБА_7 ніхто не приходив. Їй було відомо, що за життя ОСОБА_7 склав заповіт на ім'я дитини.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що з моменту побудови будинку проживає у квартирі № 24, тобто є сусідом позивача. Знає, що у спірній квартирі проживала жінка, яку називали "Баба Женя". Разом з нею проживав ОСОБА_7, який, на його думку, був сином баби Жені.

При цьому, суд також враховує, що заповіт від 24.12.1991 складений щодо розпорядження конкретною квартирою № 26 у будинку № 144В по пр. Героїв Сталінграда у м. Харкові, власником цієї квартири була ОСОБА_6, а проживав у квартирі разом з нею ОСОБА_7

Суд також зазначає, що заповіт складений ще у 1991 році і різниця в написанні імені заповідача та прізвища спадкоємця у заповіті від 24.12.1991 року має місце через переклад власних імен з російської мови на українську.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність факту належності заповіту ОСОБА_4, посвідченого нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

У відповідності до ст. 560 ЦК УРСР (яка діяла на момент оформлення ОСОБА_14 спадкових прав) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи, що згідно приписів ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, суд дійшов висновку про належність квартири АДРЕСА_1 з 07.01.1999 року ОСОБА_7, хоча він і не оформив право на неї в установленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2014 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ВЛ № 451394.

Враховуючи дату смерті ОСОБА_7, до правовідносин спадкування після ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_7 28.02.2012 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15, згідно якого належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_2.

У відповідності до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулись його донька ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину Четвертою ХДНК відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Враховуючи, що ОСОБА_2 прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлена можливості її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1.

При цьому доводи відповідача щодо порушення при складанні заповіту від 28.02.2012 року прав малолітніх дітей та процедури складення заповіту не можуть бути прийняті судом до уваги як обґрунтовані, оскільки згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 63) заповіт, складений ОСОБА_7, є чинним, у встановленому законом порядку не оспорений та не визнаний недійсним. Крім того, відповідачем не доведена належними та допустимими доказами наявність у малолітньої дитини ОСОБА_2 станом на дату складання заповіту речового права на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт належності заповіту ОСОБА_4, посвідченого нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,3кв.м., житловою площею 27,5кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_16