У Х В А Л А

іменем україни

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Українська соєва компанія» до фермерського господарства «Альма», ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним; за зустрічним позовом фермерського господарства «Альма» до товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Українська соєва компанія», ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним за касаційною скаргою фермерського господарства «Альма» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Південна Українська соєва компанія» (далі - ТОВ «Південна Українська соєва компанія») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору оренди землі від 01 листопада 2006 року, зареєстрованому у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 01 листопада 2007 року, ОСОБА_3 передала йому в оренду на 12 років земельну ділянку загальною площею 12,77 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що складається з двох земельних ділянок площею 3,15 га та 9,62 га. У подальшому, 05 січня 2015 року вона уклала договір оренди зазначеної вище земельної ділянки площею 9,62 га із фермерським господарством «Альма» (далі - ФГ «Альма»).

Посилаючись на те, що договір між відповідачами було укладено під час дії договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного між ним та ОСОБА_3, позивач просив визнати договір оренди земельної ділянки від 05 січня 2015 року недійсним.

У травні 2015 року ФГ «Альма» звернулося до суду з указаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що державну реєстрацію договору оренди землі, укладеним 01 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Південна Українська соєва компанія», не проведено, тому договір оренди цієї ж земельної ділянки укладено із ним правомірно. Враховуючи викладене, позивач просив визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 05 січня 2015 року між ФГ «Альма» та ОСОБА_3, дійсним.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року, позов ТОВ «Південна Українська соєва компанія» задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки площею 9,62 га, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, укладений 05 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ФГ «Альма», недійсним. У задоволенні зустрічного позову ФГ «Альма» відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ФГ «Альма» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Південна Українська соєва компанія» відмовити.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ФГ «Альма» не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов та визнаючи договір оренди земельної ділянки недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що договір оренди від 01 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Південна Українська соєва компанія» укладено на 12 років, тому укладення 24 березня 2015 року договору оренди земельної ділянки, яка входить до переданої позивачеві землі, із іншим орендарем, є неправомірним, оскільки ОСОБА_3 не мала такого бажання, що вона підтвердила.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 01 листопада 2006 року ОСОБА_3 уклала із ТОВ «Південна Українська соєва компанія» договір оренди землі, відповідно до умов якого передала в оренду на 12 років земельну ділянку площею 12,77 га, яка складалася з двох земельних ділянок площею 3,15 га та площею 9,62 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Зазначений договір 01 листопада 2007 року було зареєстровано у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру державного земельного кадастру.

05 січня 2015 року, під час дії зазначеного вище договору, ОСОБА_3 уклала із ФГ «Альма» договір оренди земельної ділянки площею 9,62 га, розташованої на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Цей договір 24 березня 2015 року було зареєстровано у Реєстраційній службі Новотроїцького районного управління юстиції.

Пред'являючи позов, ТОВ «Південна Українська соєва компанія» посилалось на те, що зазначений договір від 05 січня 2015 року було укладено під час дії договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного між ним та ОСОБА_3

Згідно з ч. 2 ст. 125 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» та Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174, (які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин) Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах надано повноваження на проведення реєстрації земельних ділянок та прав на них.

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди).

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України та наведеного Порядку належним чином не перевірили наявності на договорі оренди землі від 01 листопада 2006 року підпису голови Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області та гербової печатки.

Крім того, суди не дали оцінки листу відділу Держземагенства у Новтороїцькому районі Головного управління Держземагенства у Херсонській області, в якому вказано, що в оренді у ТОВ «Південна Українська соєва компанія» перебуває земельна ділянка площею 3,15 га, а відомості стосовно передачі йому в оренду земельної ділянки площею 9,62 у відділі відсутні (а.с. 33).

При цьому суд апеляційної інстанції, пославшись на те, що у ОСОБА_3, за її посиланнями, не було волевиявлення на укладення договору з ФГ «Альма», не з'ясував, чому вона у такому разі не заявила відповідного позову і не перевірив, яким чином її пояснення з приводу того, що договір оренди землі із ФГ «Альма» вона уклала помилково, впливають на судове рішення щодо позовних вимог ТОВ «Південна Українська соєва компанія».

Отже, задовольняючи позов ТОВ «Південна Українська соєва компанія», суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині вирішення позову ТОВ «Південна Українська соєва компанія», судами не встановлені, судові рішення у цій частині не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фермерського господарства «Альма» задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Південна Українська соєва компанія» до фермерського господарства «Альма», ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська