Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення права особистої приватної власності на автомобіль,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем і протягом дії їх шлюбу було придбано автомобіль Toyota Corolla 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1. Указаний автомобіль зареєстрований на ім'я відповідача. Вважає, що спірний автомобіль не може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя та є особистою приватною власністю її (позивача), бо придбаний лише за особисті її кошти. Даний автомобіль був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2005 року. З метою придбання автомобіля відповідачем був укладений кредитний договір №1447 від 30.08.2005 року. Протягом 2006-2010 років відповідач здійснював сплату кредитних коштів, які були витрачені на купівлю автомобіля, що підтверджується фінансовими документами. При цьому, слід враховувати те, що з серпня 2006 року по теперішній час відповідач ніде не працює. Тобто, джерелами набуття спірного автомобіля не були спільні кошти подружжя, бо відповідач не працював та не вносив свого матеріального внеску в придбання цього автомобіля. Фактично сім'я існувала за рахунок здачі в оренду нерухомого майна (приміщення по АДРЕСА_1 літера А; бази відпочинку "Інгул-1" та земельної ділянки в Миколаївській області Очаківського району, с.Чорноморка). Вказане майно є особистою приватною власністю її (позивача), що підтверджено судовими рішеннями. Доходи, що отримані від майна, що є її (позивача) особистою приватною власністю, також є її особистою приватною власністю. Про те, що відповідач не працював, що сім'я існувала за рахунок коштів від оренди майна, що належало їй (позивачу) на праві особистої приватної власності, зазначав і відповідач в своєму позові, та вказано в судових рішеннях. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивача просила врахувати як доказ отримання грошових коштів від здачі в оренду належного позивачу на праві особистої приватної власності майна - прибуткові касові ордери. Позивач, як сторона по справі, та допитана в якості свідка, зазначила, що оформили автомобіль, кредитний договір на відповідача, так я к вона в той час готувалася стати мамою, дитина народилася 11.06.2006 року. Оплату кредиту здійснював відповідач, але кошти на оплату давала йому вона. Відповідач перебував у декретній відпустці, за її згодою, а вона - працювала. Спірний автомобіль є майном, яке придбано було за її особисті грошові кошти, які нею були отримані від здачі в оренду належного їй майна.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та просив врахувати надані ним прибуткові касові ордери про сплату ним кредиту, отриманого в 2005 році на купівлю спірного автомобіля, та виписки з його рахунку (роздруківку), довідки про його доходи, які підтверджують наявність у нього грошових коштів. Перед видачею йому кредиту в банку перевіряли його доходи, видали кредит - бо він мав доходи. В Ощадбанку, де брав кредит, знаходився і його рахунок. На його рахунок з 2004 по 2011 роки надійшло більше 1 000 000 грн. Зазначив, що кредит було погашено ним достроково, в 2007 році.

Вислухавши пояснення позивача як сторони по справі та як свідка, її представника, відповідача, свідків ОСОБА_3 (мати позивача), ОСОБА_4 (сестра позивача), дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 20.06.2002 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2014 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля №560 від 18.07.2005 року ТОВ "Автосаміт Лтд" зобов'язується продати та передати у власність покупця - ОСОБА_2 (відповідача) Товар - автомобіль Corolla, 2005 року випуску, загальна вартість 125 433,00 грн., а покупець (ОСОБА_2) зобов'язується прийняти товар (автомобіль) та сплатити його вартість за рахунок власних коштів та частково за рахунок наданого банківською установою цільового кредиту на придбання автомобіля. 30.08.2005 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 20 000 доларів США, цільове призначення - купівля транспортного засобу, з остаточним терміном погашення - не пізніше 30.08.2010 року.

Згідно квитанції ВАТ "Державного ощадного банку України" (а.с.227 т.4) платником ОСОБА_2 було перераховано продавцю за договором купівлі-продажу від 18.07.2005 року (ТОВ "Автосаміт Лтд") 100 000 грн., що становить 78% вартості спірного транспортного засобу. Згідно копій прибуткових касових ордерів, звірених судом з оригіналів, відповідачем ОСОБА_2 щомісяця сплачувався кредит банку. Відповідно до довідки, виданої ПАТ "Державний ощадний банк України" від 11.12.2015 року (а.с.122 т.5) кредит, виданий згідно кредитного договору від 30.08.2005 року ОСОБА_2 в розмірі 20 000 доларів США, погашено достроково в повному обсязі 12.06.2007 року.

З копії свідоцтва про реєстрацію спірного автомобіля Toyota Corolla 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, виданого 26.08.2005 року на ім'я відповідача ОСОБА_2, є відмітки про дання права керування "ОСОБА_5, ОСОБА_8." (а.с.97 зворот, т.3).

Таким чином, в суді встановлено, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі сторін, було придбано за кредитні грошові кошти спірний автомобіль. Кредит виплачено достроково. Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 07.08.2006 року, адресованій начальнику ГО "Київзеленбуд", де працював на той час ОСОБА_2, останній просив надати йому відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею однорічного віку. На підставі даної заяви було видано наказ №289к, згідно якого ОСОБА_2 було надано відпустку для догляду за дитиною сторін з 09.08.2006 року до 11.07.2007 року (а.с.20,21 т.5). З наданих до справи виписок з відділення Ощадбанку по рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_2, слідує, що був постійний значний оборот грошових коштів в період з 2004-2009 років. Обороти по кредиту, згідно довідки Ощадбанку від 31.03.2014 року, становили більше мільйону гривень (а.с. 11, 67-82, 126-144 т.5). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданому ОСОБА_2 13.04.2004 року, останній зареєстрований як фізична особа-підриємець. З довідки ДПІ у Дніпровському районі міста Києва від 28.11.2013 року слідує, що ОСОБА_2 з 2004 по 2012 роки щорічно сплачував податки, як підприємець (а.с.10-12 т.5). ОСОБА_2 є співзасновником ТОВ "Благовіст-97".

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 61 СК України передбачено, що у разі укладення одним із подружжя договору в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були отримані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сторона позивача посилається в обгрунтування своїх позовних вимог на ст.58 СК України.

Так, статтями 57, 58 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Аналізуючи надані сторонами докази, встановлені факти та вимоги законодавства, суд приходить до наступного.

Надані стороною позивача на підтвердження своїх вимог копії прибуткових касових ордерів, виданих ФОП ОСОБА_7, згідно яких від останнього позивач ОСОБА_1 отримувала за оренду приміщення 25 000 - 30 000 грн. щомісяця за період 2006-2008 років (а.с.170-185, т.5), суд не може прийняти як належний та допустимий доказ, оскільки оглянуті в судовому засіданні оригінали даних прибуткових касових ордерів не містять печаток; до справи не було надано договору оренди; відсутні докази того, яке саме приміщення здавалося позивачем в оренду.

Безпідставним є і посилання сторони позивача на судове рішення Печерського районного суду міста Києва від 02.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання, так як по вказаній справі питання набуття майна, належності подружжю чи комусь особисто майна не розглядалися, не були предметом спору. Те, що ОСОБА_2 по вказаній справі зазначав, що він протягом семи років не працював, а займався доглядом за дитиною, а ОСОБА_1 постійно займалася підприємницькою діяльністю, і їх сім'я утримувалася за рахунок здачі в оренду нежилих приміщень, - суд не може прийняти до уваги, оскільки це були пояснення ОСОБА_2 по вказаній справі, які не є доказом. Крім того, слід зазначити і те, що ОСОБА_1, подаючи ще до Печерського районного суду міста Києва позов про поділ майна, зазначала, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу та просила визнати за нею право власності на ? частину спірного автомобіля, а в разі сплати їй ОСОБА_2 грошової компенсації - залишити автомобіль у власності останнього.

Слід зазначити і те, що в усіх судових рішеннях, які долучені до справи, які були прийняті судами за результатами розгляду справ, де сторонами були ОСОБА_1, ОСОБА_2, відсутні будь-які факти, встановлені судами, які б мали значення та могли бути враховані при розгляді вказаної справи про визнання особистим майном спірного автомобіля за ОСОБА_1

Таким чином, позовні вимоги є недоведені, безпідставні, що в свою чергу свідчить про те, що на спірний автомобіль не може бути визначено право особистої приватної власності за ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 57, 58, 60, 61, 70 СК України, ст.ст.60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення права особистої приватної власності на автомобіль - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: