АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/33/15-ц
Провадження № 22-ц/792/733/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта та представника позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання договору поруки недійсним, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк», звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказувало, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 14.03.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 103000 грн. на умовах сплати за користування кредитом 13% річних, з кінцевим терміном повернення 13.03.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань банком прийнято в заставу автомобіль Skoda Oktavia 2008 року, ТЗ легковий комбі, реєстраційний номер НОМЕР_1. Того ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 187769. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань у відповідачів станом на 12.11.2014 року перед банком утворилась заборгованість в розмірі 100623,04 грн., з яких 53870,70 грн.- заборгованість за кредитом; 34020,55 грн. - заборгованість по процентам, 7667,71 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. 5064,08 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, а тому банк просив стягнути вищевказану заборгованість з відповідачів в солідарному порядку.

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, вказувала, що договір поруки № 187769 від 14.03.2008 року вона не підписувала, тому просила визнати договір недійсним та стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.06.2015 року залучено правонаступника первісного позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» 100623,04 грн. заборгованості за кредитним договором.

В позові ПАТ«УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Договір поруки №187769 від 14.03.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк». правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_2, визнано недійсним.

В позові ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Суд першої інстанції не дав оцінки неправомірності передачі боргових зобов'язань від ПАТ «УкрСиббанк» до факторингової організації. Проданий йому автомобіль знаходився в заставі банку до укладення кредитного договору між споживачем і банком, це підтверджує той факт, що продавцем автомобіля є ПАТ «УкрСиббанк». Позивачем не доведено, що такий кредит був наданий споживачу, а він надавав письмові розпорядження щодо перерахування зазначених коштів. На думку апелянта, він не зобов'язаний виконувати кредитний договір, якщо інша сторона не виконує своїх зобов'язань - банк у порушення договору надав йому фальсифіковане авто, що видавалося за нове.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0.

Згідно з п.1.1. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти в сумі 103000 грн. та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором, не пізніше 13.03.2015 року.

Кредит надається на придбання позичальником автомобіля SKODA OCTAVIA, 2008 року випуску (п.1.4 договору).

Позичальник передає в заставу, а банк приймає автомобіль Skoda, модель Octavia Tour, рік випуску - 2008, колір - чорний, номери агрегатів - шасі: TMBDG41U38B013105, державний номер НОМЕР_2. Вартість предмету застави складає 114450 грн. (пункти 2.1., 2.2).

Згідно пункту 2.4. договору предмет застави є власністю позичальника на підставі договору купівлі-продажу автомобіля №0000241 від 12 березня 2008 року, укладеного між ТОВ «Автоцентр- Шкода» (Продавцем) та ОСОБА_1 (Покупцем), (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СРВ 363056 від 13.03.2008 року).

Предмет застави залишається у володінні та користуванні позичальника (п.2.8).

ОСОБА_1 неналежно виконував свої зобов'язання за кредитним договором, його заборгованість за кредитом станом на 12.11.2014 року становить 100623,04 грн., з яких 53870,70 грн. - заборгованість за кредитом; 34020,55 грн. - заборгованість за процентами, 7667,71 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 5064,08 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (т.1 а.с.25-34).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, яка підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту надання кредиту позичальнику за цим договором, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

Відповідно до положень ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Встановлено, що згідно з пунктом 1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 7000.

12.03.2008 року ТОВ „Автоцентр-Шкода" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу автомобіля (в кредит) № 0000241, за яким продавець зобов'язується продати і передати покупцеві у власність, а покупець - сплатити і прийняти на умовах цього договору розмитнений новий автомобіль SKODA OCTAVIA Tour 1,9 TDI/66 kW, кузов № НОМЕР_3, рік випуску - 2008 за ціною 114450 грн. (пункти 1.1, 2.1 договору), (а.с.152-155, т.1).

Згідно пункту 3.1. оплата за цим договором здійснювалася у два етапи: попередня оплата в день укладення договору 11450 грн., що складає 10 % ціни автомобіля; остаточний розрахунок - протягом 3-х днів з дати укладення цього договору (період оформлення та одержання покупцем кредиту в банку) 103000 грн., що складає 90 % ціни автомобіля.

Попри відсутність в матеріалах справи доказів зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника та розпоряджень останнього щодо перерахування цих коштів, факт надання кредиту банком в сумі 103000 грн. ОСОБА_1 підтверджується розрахунком останнього щодо сплачених коштів за кредитом (а.с.161-163, т.1), а також фактичною передачею йому автомобіля, яка здійснюється після повної його оплати покупцем згідно п.4.2. договору купівлі-продажу авто.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 також підтвердив факт отримання кредиту та сплату поточних платежів за кредитним договором по липень 2011 року.

Розрахунок ОСОБА_1 в частині сплачених ним коштів та дати платежів за кредитом цілком узгоджується з даними розрахунку банку, що підтверджує правильність розрахунку заборгованості за кредитом, наданого банком.

Твердження апелянта про те, що договір про надання споживчого кредиту укладено банком із застосуванням нечесної підприємницької практики, що є підставою для визнання його недійсним, не ґрунтуються на доказах.

Так, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний договір не оспорювався апелянтом у судовому порядку і залишається чинним.

В свою чергу зміст договору купівлі-продажу автомобіля (в кредит) від 12.03.2008 року, укладеного ТОВ „Автоцентр-Шкода" (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) цілком спростовує посилання апелянта на те, що продавцем автомобіля є ПАТ «УкрСиббанк».

Водночас питання щодо продажу товару (автомобіля) неналежної якості в силу положень ст.ст. 6, 8 Закону України „Про захист прав споживачів" підлягає вирішенню з продавцем товару та його виробником, а не з надавачем кредиту на оплату придбаного товару.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності передачі боргових зобов'язань від ПАТ «УкрСиббанк» до факторингової організації є безпідставними.

Так, згідно договору факторингу № 17 від 20.04.2015 року, витягу з реєстру боржників до цього договору (а.с.120-124, т.1) ПАТ „Укрсиббанк" відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 14.03.2008 року.

Зазначений договір факторингу не визнаний в судовому порядку недійсним, розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, на яке послався апелянт, втратило чинність на підставі Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13.08.2015 року.

Крім того, факт відступлення права вимоги банком жодним чином не порушує право позичальника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Ухвалою апеляційного суду від 14.03.2016 року частково задоволено клопотання апелянта та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

У цій справі ОСОБА_1 є відповідачем, а не є позивачем.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави в сумі 1106,85 грн. (110 % від розміру судового збору, що підлягав сплаті при подачі позову).

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1106,85 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Ходоровський Б.В. Провадження № 22-ц/792/733/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19, 27