Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві, третя особа - ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на страхову виплату та зобов'язання виплатити страхову суму, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, на приватному підприємстві «Вітал Вуд-Інвест» (далі - ПП «Вітал Вуд-Інвест») загинув його син - ОСОБА_6 Позивач 19 січня 2015 року, як батько загиблого, звернувся до начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві щодо надання одноразової допомоги у зв'язку з загибеллю сина, як члена сім'ї. 10 лютого 2015 року ОСОБА_3 отримав лист про відмову в отриманні цієї одноразової допомоги, оскільки на момент нещасного випадку до сім'ї потерпілого (загиблого) ОСОБА_6 належала його дружина - ОСОБА_4, якій було призначено та виплачено вищезазначену допомогу. Проте, до смерті син зі своєю дружиною проживав разом з позивачем, а тому на думку останнього він також є членом сім'ї померлого ОСОБА_6 і має право на половину призначеного страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив встановити факт спільного проживання позивача разом з сином ОСОБА_6 з дня народження останнього по день смерті, визнати за ним право на половину від одноразової допомоги у розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого від нещасного випадки на виробництві, що стався з його сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 102 990,60 грн., зобов'язати відповідача виплатити йому вищевказану допомогу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час смерті останнього. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач та потерпілий спільно проживали однією сім'єю, проте цей факт встановлено пізніше, ніж прийняте відповідачем рішення. Разом з тим, право на одноразову допомогу законодавець пов'язує з фактом перебування на утриманні, а не з фактом проживання однією сім'єю.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ПП «Вітал Вуд-Інвест» загинув ОСОБА_6 Вказаний випадок був визнаний нещасним випадком, пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом по формі Н-1 від 31 жовтня 2014 року, актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку по формі Н-5.

ОСОБА_3 є батьком загиблого, а ОСОБА_4 - дружиною загиблого, з якою останній перебував у зареєстрованому шлюбі та дітей не мав.

У грудні 2014 року вказані особи звернулися до відповідача з письмовими заявами про призначення страхових виплат у зв'язку зі смертю годувальника.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві від 05 січня 2015 року ОСОБА_4, як дружина померлого, та ОСОБА_3, як батько померлого, взяті відповідачем на облік осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого із зареєструванням по них страхових випадків «втрата годувальника».

Відповідно до постанови відповідача від 05 січня 2015 року одноразова допомога, в разі смерті потерпілого, його сім'ї в розмірі 205 981,2 грн. призначена дружині ОСОБА_4

Постановою відповідача від 05 січня 2015 року позивачу призначено щомісячні страхові виплати як особі, яка має на них право, у розмірі 858,26 грн. безстроково, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За змістом статей 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту, який має юридичне значення, ОСОБА_3 посилався на те, що за відсутності належного встановлення факту того, що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_6, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, він не може отримати одноразову допомогу на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове та державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Отже, зміст його вимоги направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який є підставою для видачі йому матеріальної допомоги як члену сім'ї померлого ОСОБА_6

Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове та державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 3 п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами.

Отже, встановивши даний факт, суди повинні були вирішити питання про стягнення коштів.

Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить позивач, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату йому одноразової допомоги як члену сім'ї померлого від травми на виробництві, проте, встановивши вказаний факт, суди відмовили у правових наслідках, які породжують такий юридичний факт.

Разом з тим, у разі відсутності підстав для стягнення одноразової допомоги сім'ї потерпілого, відсутні підстави і для встановлення вказаного факту, оскільки встановлення такого факту пов'язане з наступним вирішенням спору про право ОСОБА_3 на отримання цих коштів.

Отже, суди попередніх інстанцій на вказані положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дали юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська