АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/7592/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1697/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,
суддів: П`єнти І.В., Корніюк А.П.,
секретар Лапко Ю.В.,
з участю: апелянта ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2
розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про поновлення на посаді.
Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів
у с т а н о в и л а :
04 квітня 2016 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що згідно з наказом №140 від 30 червня 2015 року він прийнятий на роботу на посаду начальника зміни сторожової охорони у військову частину польова пошта НОМЕР_1 . Наказом №57 від 17 березня 2016 року звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул. Відповідно до трудового договору від 30 червня 2015 року був встановлений 40-годинний робочий тиждень. Протягом місяця нараховувалось 7-8 чергувань, тобто 168-192 години, що перевищувало допустиму норму. Оскільки оплата праці за надурочний час не проводилась, то за погодженням з начальником охорони вирішувалось питання про надання відгулів. Саме тому був відсутній на роботі 09 березня 2016 року. Звільнення вважає незаконним, оскільки пояснення у нього не відбиралося, не враховано попередньої роботи, ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тому, просив поновити його на роботі на посаді начальника зміни сторожової охорони.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зобов`язати відповідача поновити його на роботі на посаді начальника зміни сторожової охорони військової частини НОМЕР_1 , скасувати наказ від 17 березня 2016 року №57 про звільнення з роботи і сплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд не вірно виклав покази свідків, не взяв до уваги неспівпадіння обліку робочого часу працівників у наданих відповідачем документах і те, що йому не було запропоновано надати будь-які пояснення по суті порушення.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача визнав її не обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до наказу №140 від 30 червня 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду начальника зміни сторожової охорони у військову частину польова пошта НОМЕР_1 . Згідно з наказом №57 від 17 березня 2016 року позивач звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул у зв`язку з відсутністю на роботі більше трьох годин підряд без поважних причин. Підставою видачі наказу є заява начальника сторожової охорони військової частини від 09 березня 2016 року про залишення ОСОБА_1 місця роботи з 15 год 09 березня до 08 год. 10 березня 2016 року без дозволу чергового частини та погодження з начальником сторожової охорони. Відповідно до трудового договору, укладеного між сторонами, робочий час позивача визначено 40 годинний робочий тиждень на підставі графіка чергувань на контрольно-пропускному пункті військової частини. Поважних причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 не навів.
Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.
Відмовляючи у позові, суд обґрунтовано виходив з того, що факт прогулу без поважних причин підтверджується дослідженими у справі доказами, а тому підстав для поновлення позивача на роботі немає.
Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом доказів не можуть бути прийняті до уваги, так як згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В рішенні відповідно до вимог ч. 4 ст. 212 ЦПК України відображено результати оцінки доказів, наведено мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Суд підставно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 і покази свідка ОСОБА_3 про наявність відпрацьованих понад норму годин, що давали підстави отримати відгули, оскільки наведене спростовується приєднаними до матеріалів справи табелями обліку робочого часу особового складу сторожової охорони військової частини і графіками чергувань на КПП.
Сам позивач у суді першої інстанції та у засіданні апеляційного суду не заперечував того, що станом на 09 березня 2016 року не мав відпрацьованих понад норму годин.
Не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо неотримання роботодавцем від нього пояснень за фактом вчиненого прогулу, як підстави для поновлення на роботі.
Метою отримання таких пояснень від порушника трудової дисципліни до застосування дисциплінарного стягнення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України), є з`ясування обставин, за яких вчинено дисциплінарний проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення. У зв`язку із цим сам по собі факт неотримання таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання звільнення незаконним.
Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновок не спростовують.
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий/підпис/О.І. Талалай

Суддя/підпис/А.П. Корніюк

Суддя /підпис/І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________
Головуючий в першій інстанції Салоїд Н.М. Провадження: № 22-ц/792/1697/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія № 53, 54