Справа № 206/1900/2012 Провадження № 22-ц/772/2164/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 59Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючого судді: Рибчинського В.П.

суддів: Войтка Ю.Б., Якименко М.М.,

при секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2012 року у справі за поданням заступника начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року заступник начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина ОСОБА_2.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2012 року подання Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання заступника начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань ОСОБА_2.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Однак такого висновку суд першої інстанції дійшов на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З аналізу зазначених норм випливає, що саме по собі самостійне невиконання боржником зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що цей захід примусу застосовується як крайня міра, коли вжитті всі інші заходи впливу на боржника.

В ухвалі судом не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням. Зазначені доводи також відсутні в матеріалах справи. Наведені судом в ухвалі висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки, яка складена секретарем судового засідання (журнал судового засідання відсутній), державний виконавець в судове засідання на розгляд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України не зявився (а.с. 11), тому справу суд розглянув за його відсутності, чим порушив вимоги ст.377-1 ЦПК, яка передбачає, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень ч.3 ст.312 ЦПК апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2012 року скасувати.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України передати на новий розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.П. Рибчинський

Судді: Ю.Б. Войтко

ОСОБА_4