АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3035/16 Головуючий І інстанції -
Категорія: спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу Доповідач - Міненкова Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді: Міненкової Н.О.

суддів: Кругової С.С.

Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АкцентБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5; третя особа - Служба у справах дітей Московського району департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ "Акцент-Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та в остаточній редакції позову просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAEEGK01270003 від 16.03.2007 року в розмірі 125 628,56 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 003 772,19 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,6 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, також виселити відповідачів з вказаної квартири, зі зняттям з реєстраційного обліку у Московському РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № HAEEGK01270003 від 16.03.2007 року ОСОБА_3 16.03.2007 року отримав кредит у розмірі 57 846,40 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.03.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і відповідач 16.03.2007 року уклали договір іпотеки № HAEEGK01270003. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 36,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник зобов'язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 10.07.2013 року складає 125 628,56 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 003 772,19 грн., у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Згідно з договором факторингу від 01.11.2007 року, укладено між ПриватБанк» та ЗАТ « АкцентБанк» відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договорами, які було укладено з відповідачами (а.с.24-28).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAEEGK01270003 від 16.03.2007 року в розмірі 125 628,56 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 003 772,19 грн. (один мільйон три тисячі сімсот сімдесят три гривні 19 коп.) звернув стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № HAEEGK01270003 від 16.03.2007 року, а саме на квартиру загальною площею 36,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Акцент-Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року, стягнути заборгованість шляхом продажу предмета іпотеки, виселити відповідачів, які зареєстровані і проживають у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідачі в судові засідання суду апеляційної інстанції неодноразово не з'являлись, повідомлялися належним чином. Справа в провадженні знаходиться з квітня 2016 року. Про судове засідання призначена на 26 вересня 2016 року відповідачі були повідомлені телефонограмою, яка зареєстрована в журналі реєстрації телефонограм за номерами 412 і 413.

Відповідно до договору іпотеки від 16.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» договір укладено в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між ОСОБА_3 та банком.

Згідно з п.22 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору (а.с.14).

Відповідно до п. 16.7.1 договору іпотеки іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого - небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором заборгованість станом на 10.07.2013 року складає 125 628,56 дол. США, що за курсом НБУ 7,99 становить 1 003 772,19 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту - 49 013,39 дол. США; заборгованість по відсотках - 29 897,44 дол. США; заборгованість по комісії 5 488,00 дол. США; заборгованість по пені - 41 229,73 дол. США.

В суді першої інстанції представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення відсотків і пені. (а.с.3 т.2).

Судова колегія вважає, що рішення в частині стягнення пені підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно з розрахунком, який приведений у мотивувальній частині рішення розмір пені, яка стягується шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки складає 41 229,73 дол. США, що не можна визнати правильним.

Відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №-15-93 від 19.02.1993 року і відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошовій одиниці України - гривні.

Крім того, пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність тривалістю 1 рік. Відповідно до розрахунку, наданого представником Банку розмір пені відповідно до зазначеної норми складає 207 842,11 грн., яка і підлягає стягненню.

Відмовляючи в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу предмету іпотеки, а також відмовляючи в задоволенні вимог про виселення відповідачів з іпотечної квартири суд першої інстанції зазначив, що судовим розглядом було встановлено наступне: позивач направив на адресу відповідачів письмову вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення з квартири., але встановлено, що в квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, у зв'язку з чим були порушення вимоги п. 18.12 договору іпотеки, а тому суд задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши суму заборгованості за кредитним договором у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки без визначення шляху реалізації даного предмету іпотеки.

Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими і не узгоджуються із нормами Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки, який було укладено між сторонами.

Відповідно до п. 22 Договору Іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться у цьому договорі.

Згідно із застереженням в договорі іпотеки в частині задоволення вимог іпотеко держателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено за вибором іпотекодержателя шляхом переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки, продажу предмету іпотеки будь - якій особі та будь - яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі - продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотеко держателя, і здійснити всі необхідні дії від sпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

За п. 25 цього договору при реалізації Предмету іпотеки відповідно до цього договору для обчислення суми в іноземній валюті, необхідної для задоволення вимог іпотеко держателя, застосовується курс НБУ, встановлений для іноземної валюти за кредитним договором по відношенню до гривні , на день реалізації. (а.с.14).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Ці обставини узгоджуються з правовим висновком викладеним у постанові ВСУ від 09 вересня 2015 року у справі № 6-455цс15).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 дала свою згоду на укладення боржником кредитного договору, а також надання в іпотеку майна, що належить на праві спільної власності, у тому числі і спірної квартири. (а.с.10 т.1). На час звернення у суд, згідно даних відділу адресно - довідкової служби ГУ ДМС України в Харківської області ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_5. ОСОБА_4 зареєструвалася в АДРЕСА_4 квітня 2007 року (а.с.74). Після укладення договору іпотеки в даній квартирі було прописано і ОСОБА_5.

Відповідно дол. п.18.12 договору іпотеки іпотекодавець зjбов'язаний не надавати документи у відповідні органи, з метою реєстрації будь - яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя (а.с.13).

Суду не було надано документи на підтвердження того, що у іпотечній квартирі після укладення договору іпотеки реєстрація осіб була проведена за згоди іпотеко держателя. На час укладення договору іпотеки попередня згода органів опіки та піклування на здійснення такого правочину не потребувалася так як малолітня дитина в квартири не була зареєстрована.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд безпідставно відмовив в позові у зверненні стягнення на предмет іпотеки у той спосіб, який просив позивач і який передбачений іпотечним договором, а також безпідставно відмовив в позові про виселення цих осіб.

Керуючись ст.. 303,304,307,309,313,317,319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року змінити в частини суми пені, яка була нарахована у заборгованість за договором та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб, а також в частині відмови в позові про виселення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAEEGK01270003 від 16.03.2007 року в розмірі 69 960,49 доларів США, що за курсом 7,99 НБУ складає 558 984,32грн. (п'ятсот п'ятдесят вісім тис. дев'ятсот вісімдесят чотири грн.) 32 коп. та заборгованість по пені в сумі 207 842,11 грн. (двісті сім грн. вісімсот сорок дві грн.) 11 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,6 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 16 березня 2007 року, реєстровий номер 1184, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, за початковою ціною не нижчою за 309 175 грн. 00 коп.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 з квартири 29, що розташована в будинку 206 по вул. Дружби Народів у м. Харкові.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - С.С. Кругова

Ю.А. Пономаренко