Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» (далі - ПрАТ «Орджонікідзевський РРЗ») про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 01 грудня 2000 року по 08 липня 2015 року. Згідно наказу № 119-к від 08 липня 2015 року звільнений з посади заступника голови правління з забезпечення виробництва на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована та виплачена заробітна плата, однак не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за весь період його роботи на підприємстві, тому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ПрАТ «Орджонікідзевський РРЗ» суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 136 555, 69 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 46 262,25 грн, а також у відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Орджонікідзевський РРЗ» на користь ОСОБА_4 суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 125 701,37 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 55 507,41 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн, а всього 182 208, 78 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції було установлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач ОСОБА_4 з 01 грудня 2000 року був прийнятий на посаду заступника голови правління Закритого акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод».

Наказом №119 від 08 липня 2015 року ОСОБА_4 звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП .

Відповідно до копії наказів, завірених належним чином, у період роботи позивача ОСОБА_4 на підприємстві з 01 грудня 2000 року по день звільнення, йому щорічно надавалась оплачувана відпустка. Із даними наказами ОСОБА_4 був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на наказах, деякі накази підписувалися та приймалися навіть особисто позивачем, під час перебування його на посаді керівника підприємства.

Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_4, наданих Управлінням Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 04 листопада 2015 року, за період з грудня 2000 року по липень 2015 року, у період відпусток, які визначені наказами по підприємству, містяться суми заробітку, які були виплачені працівнику, та з них здійснено утримання податку.

Апеляційний суд, вирішуючи даний спір та скасовуючи рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено перебування позивача у відпустках протягом усього періоду роботи на підприємстві та виконання відповідачем ПрАТ «Орджонікідзевський РРЗ» вимог ст. 115 КЗпП України щодо виплати позивачу грошових коштів за період перебування у відпустці.

Оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права відповідача, тому апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення цих позовних вимог, відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.І. Євтушенко
В.О. Кузнєцов