Справа № 750/1607/16-ц
Провадження № 2/750/978/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

при секретарі Суспо Л.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення компенсації втрати доходів у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати,

в с т а н о в и в:

17 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації втрати доходів у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період: липень 2007 року, листопада грудень 2007 року, квітень травень 2008 року, липень грудень 2008 року, січень 2009 року, березень червень 2009 року, серпень грудень 2009 року, січень 2010 року, березень грудень 2010 року, січень грудень 2011 року, січень 2012 року, березень грудень 2012 року, січень 2013 року, березень серпень 2013 року в розмірі 11128 грн. 44 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти задоволення та одночасно просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.10.2015 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь ОСОБА_3 14053 грн. 91 коп. доплати за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2007 року по 31.08.2013 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05.11.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.10.2015 року залишено без змін.

18 грудня 2015 року вказане рішення суду було виконано ПАТ «ЧеЗаРа» в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заявляючи в суді вимоги до ПАТ «ЧеЗаРа», позивач на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Порядку №159, просив стягнути з відповідача за період з 01.07.2007 року по 31.08.2013 року компенсацію частини втраченого доходу.

Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» (відповідно до постанови Верховної Ради України 20 лютого 1996 року № 49/96-ВР «Про порядок введення в дію статей 10, 33, 34 Закону України "Про оплату праці" та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» введена в дію з 1 січня 1997 року) передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - Положення від 20 грудня 1997 року № 1427).

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ на підставі якого затверджено Порядок № 159. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати доходів компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку № 159 встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Як вбачається з матеріалів справи, судами вирішувалось питання про здійснення ОСОБА_3 невиплаченої компенсації (доплати) за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2007 року по 31.08.2013 року, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати цієї компенсації при звільненні.

На цей час питання проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулювалося ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (в редакції від 16 січня 2003 року) та Порядком № 159 (зі змінами і доповненнями від 9 серпня 2001 року та 31 березня 2003 року).

Дія зазначених нормативних актів поширювалася на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Строки виплати заробітної плати, соціальних виплат регулюються, зокрема ст. 115 КЗпП України. Системний аналіз ст. 34 Закону України «Про оплату праці», положень Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050 - III, ст. 115 КЗпП України та Порядку № 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Згідно із пп. 5, 7 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Оскільки виплата позивачеві спірної доплати за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.07.2007 року по 31.08.2013 року відбулася за рішенням суду в межах одного місяця після вступу його в законну силу, тому відсутні підстави для стягнення компенсації втрати доходів у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період: липень 2007 року, листопада грудень 2007 року, квітень травень 2008 року, липень грудень 2008 року, січень 2009 року, березень червень 2009 року, серпень грудень 2009 року, січень 2010 року, березень грудень 2010 року, січень грудень 2011 року, січень 2012 року, березень грудень 2012 року, січень 2013 року, березень серпень 2013 року в розмірі 11128 грн. 44 коп.

З урахуванням зазначених правових норм суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на підприємство обов'язку зі сплати компенсації, передбаченої ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ та Порядком № 159.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208 209, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення компенсації втрати доходів у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Карапута