Справа № 495/4169/16-ц
рішення
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

13 червня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого - судді Заверюха В.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Целух М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський Торгівельний порт" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

27.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом у якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" від 26 січня2015 року №37-к про звільнення ОСОБА_2 з посади докера-механізатора вантажного району, з 26 січня 2015 року за ст. 119 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_2 на посаді докера-механізатора вантажного району на Державному підприємстві "Білгород-Дністровський морський Торгівельний порт" в місті Білгород-Дністровський Одеської області, по вул. Шабська, 81 з 26 січня 2015 року;

- стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський Торгівельний порт" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного в розмірі 80215 грн. 15 коп. (вісімдесят тисяч двісті п`ятнадцять гривень 15 копійок);

- стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський Торгівельний порт" на користь ОСОБА_2 10000,00 грн. в рахунок спричиненої моральної шкоди.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.06.2016 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський Торгівельний порт" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. залишено без розгляду.
Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що відповідно до наказу № 263-к від 07.12.2005 року його прийнято на роботу до державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» на посаду докера-механізатора вантажного району.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 11.12.2014 року позивача було мобілізовано до військової частини НОМЕР_1 , де він підписав контракт для подальшого проходження служби під час мобілізації, який укладено на особливий період, але не менше одного місяця до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом ЗС України.
З 28.04.2016 року по 07.05.2016 року під час знаходження у відпустці в місті Білгород-Дністровський, зі слів бригадира державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт", позивачу стало відомо, що його звільнено з державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт".

Згідно запису у трудовій книжці позивача, його звільнено на підставі наказу № 37-к від 26.01.2015 року у зв`язку з призивом на військову службу за контрактом згідно п. З ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає, що його незаконно звільнено з посади докера-механізатора вантажного району Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт", крім того, трудову книжку йому видано також з грубим порушенням номер закону, оскільки її було видано сторонньою особою без відмітки за підписом ОСОБА_2 про її отримання.
На підставі вищенаведеного ОСОБА_2 просить задовольнити позов.
В судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав пояснивши при цьому, що на момент винесення наказу про звільнення ОСОБА_2 на підприємстві не було документів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 мобілізовано на особливий період до військової частини НОМЕР_1 , наявні були лише документи, відповідно до яких позивача було призвано на військову службу за контрактом.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Щодо позовних вимог стосовно скасування наказу директора державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" від 26 січня 2015 року №37-к про звільнення позивача та поновлення його на роботі.
В судовому засіданні встановлено, а також підтверджено відповідними матеріалами справи, відповідно до наказу № 263-к від 07.12.2005 року ОСОБА_2 прийнято на роботу до державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» учнем докера-механізатора вантажного району з 07 грудня 2005 року. (а.с. 21-22)
Відповідно до наказу № 29-к від 01.02.2006 року ОСОБА_2 переведено з посади учнем докера-механізатора вантажного району державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» на посаду докера-механізатора 4 класу комплексної бригади вантажного району з 30 січня 2006 року. (а.с. 23-24)
11.12.2014 року ОСОБА_2 мобілізовано до військової частини НОМЕР_1 для проходження служби під час мобілізації та укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України між міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку. Вказаний контракт укладено на особливий період. але не менше одного місяця до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом ЗС України. (а.с. 6-8)

Відповідно до наказу директора державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" від 26 січня 2015 року №37-к, звільнено ОСОБА_2 з посади докера-механізатора комплексної бригади 2 класу вантажного району, у зв`язку з призовом на військову службу за контрактом згідно з п. 3 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 27)
Положеннями ст. 43 Конституції України закріплено , що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Частиною 3 та 4 ст. 119 КЗпП України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Під час розгляду справи представник відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський Торгівельний порт" стверджував, що звільнення відбулося з дотриманням норм чинного трудового законодавства, проте, суд не може погодитися з такою позицією представника відповідача, адже матеріалам справи підтверджено, що ОСОБА_2 мобілізовано до військової частини НОМЕР_1 для проходження служби під час мобілізації та укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням приписів встановлених ст. 119 КЗпП України та про необхідність його поновлення на роботі.
Щодо позовних вимог стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Як вбачається з довідки про заробітну плату й інші доходи №47 від 10.06.2016 року, виданої ОСОБА_2 , працюючому на посаді докера-механізатора вантажного району Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт", нарахована йому заробітна плата за жовтень 2014 року складає 5461,75 грн., за листопад 2014 року - 4799, 88 грн. Всього 10261,73 грн. (а.с. 16)
Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату №48 від 13.06.2016 року, ОСОБА_2 , працюючому на посаді докера-механізатора вантажного району Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" за період з 26.01.2015 року по 13.06.2016 року нарахований середній заробіток в розмірі 80215,15 грн. (а.с. 37)
Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, з відповідача на користь позивача має бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 80215,15 грн.
Керуючись ст.ст. 10,11,60, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ директора державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" від 26 січня 2015 року №37-к про звільнення ОСОБА_2 з посади докера-механізатора вантажного району, з 26 січня 2015 року за ст. 119 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_2 на посаді докера-механізатора вантажного району на Державному підприємстві "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" в місті Білгород-Дністровський Одеської області.
Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 80215 грн. 15 коп. (вісімдесят тисяч двісті п`ятнадцять гривень 15 копійок)
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді на посаді докера-механізатора вантажного району на Державному підприємстві "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт".

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя