УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до закритого акціонерного товариства «АТП-2361» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 2006 році він був обраний на посаду голови правління закритого акціонерного товариства «АТП-2361» (далі - ЗАТ «АТП-2361»).

Зазначає, що з 23 лютого 2011 року по 08 червня 2011 року він перебував на лікарняному та згідно висновку МСЕК від 09 червня 2011 року його визнано непрацездатним за станом здоров'я і встановлено 2-гу групу інвалідності.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року у задоволенні його позовної заяви про стягнення боргу та 3% річних відмовлено. З тексту рішення дізнався, що звільнений з вказаного підприємства.

23 липня 2014 року він направив до відповідача письмову вимогу про повернення трудової книжки, копію наказу про звільнення з роботи та здійснити з ним розрахунок, однак підприємство відмовилося отримувати цю вимогу та повернуло її.

З наказу про звільнення вбачається, що у зв'язку з невиходом на роботу при неодноразовому надсиланні листів з повідомленням, про те щоб з'явився чи письмово повідомив про причину відсутності на підприємстві та у зв'язку з рішенням наглядової ради від 6 жовтня 2011 року № 2 його звільнено з займаної посади голови правління підприємства за ч.4 ст.40 КЗпП України (за прогули).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2015 року заяву про зобов'язання відповідача вчинити дії, видати трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи було задоволено.

02 лютого 2015 року він отримав трудову книжку та копію наказу про звільнення, однак починаючи з 06 жовтня 2011 року розрахунок з ним так і не проведено.

Вважає, що до стягнення з відповідача на його користь підлягають грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року до 06 жовтня 2011 року, виплата за лікарняними листами з 23 лютого 2011 року до 10 червня 2011 року, невиплачена заробітна плата за 2010 рік, за період 01 січня 2011 року по 22 лютого 2011 року до настання лікарняного, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі наведеного, просив суд стягнути з ЗАТ «АТП-2361» на його користь: грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 01 січня 2008 року до 06 жовтня 2011 року у розмірі 33 047,34 грн; допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23 лютого 2011 року до 10 червня 2011 року включно у розмірі 7 004,18 грн; невиплачену заробітну плату за 2010 рік та за період з 01 січня 2011 року по 22 лютого 2011 року у розмірі 128 146,91 грн; середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 571 672,15 грн; моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року позовну вимогу ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ЗАТ «АТП 2361» на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 01 січня 2008 року до 06 жовтня 2011 року в розмірі 33 047,34 грн; допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23 лютого 2011 року до 10 червня 2011 року в розмірі 7 004,18 грн; невиплачену заробітну плату за 2010 рік та за період з 01 січня 2011 року по 22 лютого 2011 року в розмірі 128 146,91 грн; середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 06 жовтня 2011 року по 24 грудня 2015 року в загальному розмірі 647 338,47 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ЗАТ «АТП- 2361» на користь ОСОБА_6 2 290,80 грн заборгованості по заробітній платі без утримання податку та 75 750,00 грн середнього заробітку за час затримки з утриманням податку при виплаті коштів.

В решті задоволення позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року та передати справу на новий апеляційний розгляд, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_6 з роботи 06 жовтня 2011 року з ним не був проведений розрахунок, а тому, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки по день ухвалення судом рішення, загальна сума якого становить 647 338,47 грн.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов до не правильного висновку про задоволення позову як в частині грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2008 року по 06 жовтня 2011 року і в частині стягнення коштів за лікарняними листами так і в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте з висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідно до протоколу чергових загальних зборів акціонерів ЗАТ «АТП-2361» від 20 грудня 2006 року ОСОБА_6 було обрано на посаду голови правління ЗАТ «АТП 2361» (а.с. 8-12).

23 лютого 2011 року ОСОБА_6 захворів та перебував на лікуванні до 08 червня 2011 року. Після цього був направлений на огляд до МСЕК, 09 червня 2011 року його визнано непрацездатним за станом здоров'я та встановлено йому 2-гу група інвалідності (а.с.22-27).

У зв'язку з рішенням наглядової ради № 2 від 06 жовтня 2011 року його звільнено з займаної посади голови правління підприємства по ч. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули), проте повного розрахунку з ним не проведено по теперішній час.

Частинами 2, 3 статті 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», що відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов'язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання (частина друга статті 208, частина перша статті 212, частина перша статті 304 ЦПК).

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об'єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Як вбачається рішення апеляційного суду ухвалено на підставі доказів які були надані відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим під час перегляду справи суд апеляційної інстанції питання про прийняття та дослідження нових доказів не вирішував, та прийняв їх до уваги з порушенням порядку встановленим цивільним процесуальним кодексом.

Крім того апеляційний суд не надав оцінки доводам позивача викладених у запереченнях на апеляційну скаргу ЗАТ «АТП-2361 та не навів відповідних мотивів їх відхилення.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова