Справа № 275/757/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді: Данилюк О.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області з позовом про визнання права власності на будинок, який розташований по вул. Центральна, 33, в с. Привороття Брусилівського району Житомирської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за життя 12.12.1992 року його батько ОСОБА_5 посвідчив заповіт в Приворотській сільській раді, згідно якого заповів позивачу все належне йому майно. Батько позивача помер та після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалося з житлового будинку, розташованого по вул. Центральна, 33, в с. Привороття. У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_3 прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса не може в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, через що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначив, що співвідповідач ОСОБА_4 самовільно зайняла будинок після смерті батька та не допускає його до будинку. як позивача, так і сторонніх осіб. Відповідно до викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати право власності на житловий будинок за адресою: вул. Центральна, 33, с. Привороття Брусилівський район, Житомирська область, за ним в порядку спадкування за заповітом.

В судовому засіданні представник позивача за договором адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просив задовольнити.

Представник співвідповідача Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області за довіреністю ОСОБА_6 просив винести рішення на розсуд суду.

Співвідповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність на підставі поданих нею заперечень, в яких зазначила наступне. Так, вважає, що її та позивача ОСОБА_3 батько не мав на праві власності будинку за адресою: вул. Центральна, 33, с. Привороття Брусилівський район, що підтверджується довідкою КП Житомирського обласного БТІ про відсутність реєстрації вказаного будинку як обєкта права власності, через що позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказала, що в дійсності її та позивача батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності подружжя належав житловий будинок з надвірними будівлями № 31 по вул. Центральній в с. Привороття, який після розірвання шлюбу батьками був розділений на ? частини кожному з подружжя та був перепланований на два окремих входи. 13 квітня 1987 року батько ОСОБА_7 подарував матері ОСОБА_8 свою частку зазначеного будинку за договором дарування, після чого мати стала єдиною власницею вказаного будинку. Після смерті матері право власності на вказаний житловий будинок перейшло до її спадкоємця ОСОБА_9 на підставі мирової угоди від 18.06.2010р., затвердженої Брусилівським районним судом Житомирської області. 17.11.2010р. будинок № 31 по вул. Центральній в с. Привороття був подарований їй, до підтверджується копією договору дарування, тобто на даний час вона є його єдиною власницею. Також зазначила, що оскільки подарований їй будинок знаходиться в аварійному стані та його ремонт є недоцільним, то Приворотською сільською радою 17.03.2010р. за рішенням № 19 їй надано дозвіл на будівництво житлового будинку на належній їй земельній ділянці по вул. Центральна, 33, однак будинок за вказаною адресою до цього часу не побудований. Просила в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи співвідповідачів, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, 12.02.2010 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серія І-ТП № 196496, виданого виконавчим комітетом Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області(а.с. 5).

На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд встановив, що померлий ОСОБА_5 є батьком сторін у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки ними вказана обставина визнана та не заперечується. При цьому судом досліджено свідоцтво про народження позивача ОСОБА_3, згідно якого батьками позивача ОСОБА_3 вказані ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с. 148).

Згідно довідки № 334, виданої Приворотською сільською радою Брусилівського району Житомирської області 10.08.2015р. (а.с. 6), ОСОБА_7 до дня своєї смерті 12.02.2010р. проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно відомостей погосподарської книги № 3 на 2006-2010р.

Оглядом погосподарських книг Приворотської сільської ради, а саме книги № 3 на 2006-2010р. (особовий рахунок № 152), книги № 2 на 2001-2005р. (особовий рахунок № 164), книги № 2 на 1996-2000р. (особовий рахунок № 180), обєкт по господарського обліку будинок 1934 року побудови, розташований за адресою: с. Привороття Брусилівського району Житомирської області, вул. Центральна, 33, рахується за ОСОБА_7 (Талімоновичем) (а.с. 49-64).

Згідно довідки КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» № 134 від 01.10.2015р. відомості про реєстрацію права власності на обєкт, розташований за адресою вул. Центральна, 33, с. Привороття Брусилівський район, відсутні (а.с. 7).

Також встановлено, що 12.12.1992 року ОСОБА_7 складено заповіт, згідно якого все своє майно він заповів своєму сину ОСОБА_11 (а.с. 146).

Згідно довідки № 64/01-24 від 24.06.2011р, виданої державним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу ОСОБА_12, після померлого 12.02.2010р. ОСОБА_7 спадщину прийняв ОСОБА_3 Від інших спадкоємців заяви про прийняття спадщини чи відмову від спадщини не надходили (а.с. 8).

При цьому ОСОБА_3 30.11.2010р. та 28.04.2012р. державним нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на земельну ділянку та на грошові вклади (а.с. 152, 161).

Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 248/2010, що заводилась після смерті ОСОБА_7 (а.с. 143-162).

Втім, постановою в.о. завідуючої Брусилівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_13 від 21.12.2015р. ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на будинок № 33 по Центральній в с. Привороття Брусилівського району Житомирської області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації на вказане майно (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Як розяснив у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи, що спірний будинок був побудований у 1933-34 роках, коли законом не вимагалась державна реєстрація права власності для виникнення такого права, при цьому згідно картки обєкта погосподарського обліку на 2006-2011 роки вказаний будинок з господарськими будівлями належав ОСОБА_7, суд вважає, що будинок № 33 по вул. Центральній в с. Привороття Брусилівського району Житомирської області входить до складу спадщини померлого ОСОБА_7

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому за ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку № 33 по вул. Центральній в с. Привороття Брусилівського району Житомирської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 12 лютого 2010 року.

Суд не приймає до уваги заперечення співвідповідачки ОСОБА_4 щодо того, що померлий ОСОБА_7 ніколи не мав у власності будинку № 33 по вул. Центральній у с. Привороття, а натомість мав у власності ? частину будинку № 31 по вул. Центральній в с. Привороття, яку він подарував своїй дружині ОСОБА_8, а також що будинок № 33 по вул. Центральній в с. Привороття на даний час ще не побудований, оскільки це спростовується дослідженими судом наступними доказами.

Так, згідно погосподарської книги Приворотської сільської ради № 5 на 1986-1990р. (а.с. 104-107) за ОСОБА_14 рахувався житловий будинок 1950 року побудови площею 24 кв.м., в тому числі житлова 18 кв.м., (особовий рахунок № 409), за ОСОБА_10 рахувався житловий будинок 1950 року побудови площею 24 кв.м., в тому числі житлова 20 кв.м. (особовий рахунок 410).

Згідно доданої до заперечень відповідачки ОСОБА_4 копії договору дарування від 13.04.1987р. ОСОБА_10 подарував ОСОБА_14 свою частку житлового будинку, яка належить йому на праві особистої власності згідно запису в погосподарській книзі за № 410, жила площа 24 кв.м. (а.с. 89).

При цьому згідно погосподарської книги № 5 Приворотської сільської ради за 1991-1995 роки за ОСОБА_14 рахувався житловий будинок № 31 по вул. Центральна с. Привороття, площею 24 кв.м. (особовий рахунок № 191), за ОСОБА_10 рахувався житловий будинок № 33 по вул. Центральна с. Привороття, площею 24 кв.м. (особовий рахунок 192).

З погосподарських книг Приворотської сільської ради № 3 на 2006-2010р. (особовий рахунок № 152), № 2 на 2001-2005р. (особовий рахунок № 164), № 2 на 1996-2000р. (особовий рахунок № 180) вбачається, що обєкт погосподарського обліку будинок 1934 року побудови, розташований за адресою: с. Привороття Брусилівського району Житомирської області, вул. Центральна, 33, рахується за ОСОБА_7 (Талімоновичем) (а.с. 49-64).

Тобто будинок № 31 та будинок № 33, розташовані по вул. Центральній у с. Привороття, є різними житловими будинками, що побудовані в різні часи.

Той факт, що відповідачці ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 17.03.2010р. № 19 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на власній земельній ділянці відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою: с. Привороття, вул. Центральна, 33, (а.с. 88), вказаних висновків суду не спростовує.

Більш того, відповідно до технічного паспорту, виготовленого згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.09.2016р. про проведення технічної інвентаризації будинку за адресою: с. Привороття, вул. Центральна, 33, за вказаною адресою станом на 19.09.2016р. розташований житловий будинок, 1933 року побудови (а.с. 117-123).

Тобто відповідачці ОСОБА_4 належить згідно договору дарування від 17.11.2010р. інший житловий будинок, розташований за іншою адресою, а саме будинок № 31 по вул. Центральній в с. Привороття Брусилівського району Житомирської області (а.с. 84-87).

При цьому суд на підставі ст. ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок та надвірні будівлі, що розташовані за адресою: по вул. Центральна, 33, с. Привороття Брусилівського району Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 12 лютого 2010 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_15