11.03.2016 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/11/16-ц
Провадження № 2/533/33/16
10 березня 2016 року Козельщинський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Оксенюк М.М.
при секретарі - Пазій Г.В.
за участю: позивачки - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Козельщинського районного суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що 20.06.2006 року вона зареєструвала свою невістку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в житловому будинку АДРЕСА_1. З часу реєстрації і до сьогоднішнього дня відповідачі ніколи не проживали у її будинку. Після розірвання шлюбу з її сином ОСОБА_4, останній не одноразово звертався до відповідачів з проханням щодо зняття з реєстрації. Відповідачі ніяким чином на прохання не відгукувалися, а тому позивач прохала визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1, судові витрати за розгляд позовної заяви в розмірі 551,20 грн. покласти на неї.
Також, позивач в позові зазначила, що у неї виникла необхідність оформити субсидію, однак приписка відповідачів перешкоджає у оформленні субсидії.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та прохала його задовольнити, оскільки відповідачі з 20.06.2006 року в її житловому будинку АДРЕСА_1 не проживали та не проживають.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неявки в судове засідання суд не повідомили, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків та вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне.
У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1.(а.с. 6-7).
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до витягу з погосподарської книги, особовий рахунок АДРЕСА_1 вбачається, що головою ? частини домогосподарства є позивач по справі, також зареєстрований в домоволодінні син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2, онука ОСОБА_3 (а.с.11).
Згідно довідки Н.Галещинської селищної ради вбачається, що вбачається, що позивач зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою. Разом з нею зареєстровані ОСОБА_4 - син, ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 - онука (а.с. 12).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 надала покази, що вона є власником іншої ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1. Житловий будинок поділений на дві різні частини та має двох різних власника. Проживає в житловому будинку зокрема в своїй частині яка належить їй на праві власності починаючи з 89 року. Також, надала покази, що відповідачі взагалі не проживали та не проживають в житловому будинку позивача з 2006 року.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 надала аналогічні покази як і свідок ОСОБА_6
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 підлягають до задоволенню, так як відповідачі без поважних причин понад один рік відсутні за місцем реєстрації.
Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» вбачається, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання позову немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати в розмірі 551,20 грн.
Відповідно до квитанції вбачається, що позивачем при зверненні із вищезазначеним позовом до суду, сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1).
Згідно п. 10 ППВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що у разі об'єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом (частина шоста статті 6 Закону № 3674-VI). Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У випадку якщо один із позивачів звільнений від сплати судового збору, загальна сума збору зменшується пропорційно до заявлених ним вимог.
У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.
П. 13 вищезазначеної постанови передбачено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).
Отже, з врахуванням ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», а також беручи до уваги те, що судом розглянуто дві самостійних вимог немайнового характеру позивача до різних відповідачів зокрема до відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн., оскільки позивачем при зверненні із вищезазначеним позовом до відповідачів недоплачений судовий збір за розгляд позовної вимоги відносно відповідача ОСОБА_2 в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати за розгляд позовної вимоги щодо визнання її такої що втратила право користування житловим приміщенням в розмірі 551,20 грн.
Роз'яснити відповідачу, що відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Козельщинський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Козельщинський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває чинності після спливу строку на подання апеляційної скарги.

Роз'яснити сторонам, що повний текст рішення буде виготовлений 11.03.2016 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Повний текст рішення виготовлений 11.03.2016 року.

Суддя