ухвала

іменем україни

28 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києва, про визнання недійсним договору дарування квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування квартири.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_6, відповідачем було залучено ОСОБА_5, як правонаступника померлої.

З урахуванням заяви, поданої 21 січня 2014 року ОСОБА_4 в порядку ст. 31 ЦПК України, позивач як на підставу своїх вимог посилався на те, що після смерті матері ОСОБА_7, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та йому стало відомо про те, що його мати не була власником квартири АДРЕСА_1, оскільки з 1997 року на підставі договору дарування новим власником квартири є його сестра ОСОБА_6

Вважає, що на час укладення договору дарування його мати була тяжко хворою, чим і скористалася ОСОБА_6 та договір дарування його мати не підписувала, всі дії вчинялися поза її волею ОСОБА_6, яка і підробила підпис.

Таким чином, волевиявлення у його матері при підписанні договору дарування було відсутнє.

З урахуванням наведеного просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, вчинений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 31 січня 1997 року, посвідчений державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контор ОСОБА_8

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору дарування квартири відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з висновком експерта від 17 грудня 2014 року № 1043 підпис від імені ОСОБА_7, розміщений в рядку «Даритель ___ ОСОБА_7.» на лицевому боці договору дарування квартири АДРЕСА_1 посвідченого 31 січня 1997 року державним нотаріусом Другої Київської нотаріальної контори ОСОБА_8 виконаний, ймовірно, не ОСОБА_7, а іншою особою. Не категоричність висновку обумовлена простотою будови елементів підпису, обмеженим обсягом графічного матеріалу, а також відсутністю в розпорядженні експерта достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_7 наближених за часом виконання з досліджуваним документом.

Також, за клопотанням позивача було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку експерта за матеріалами цивільної справи № 2-1061/12 від 06 липня 2015 року № 1268 підпис від імені ОСОБА_7 в договорі від 31 січня 1997 року, укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 - в примірнику, який виготовлено на гербовому бланку серії ААА № 859163 - виконаний ОСОБА_7; підпис від імені ОСОБА_7 в договорі від 31 січня 1997 року, укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 - в примірнику, який зберігається в Другій київській державній нотаріальній конторі - виконаний ОСОБА_7; підпис від імені ОСОБА_7 в заяві про те, що вона, ОСОБА_7.5, на момент укладання договору 31 січня 1997 року, в шлюбі не перебувала, виконаний ОСОБА_7.

Як зазначив експерт у висновку від 06 липня 2015 року № 1268, розходження з висновками первинної експертизи пояснюється тим, що попередній експерт не встановила комплекс суттєвих збіжних ознак та переоцінила розбіжні, які насправді є нестійкими і входять в межі варіативності підписного почерку ОСОБА_7 Крім того, для провадження повторної експертизи було надано більший об'єм досліджуваного графічного матеріалу, що сприяло повному та всебічному його вивченню та формуванню категоричного позитивного висновку.

Із зазначеного висновку вбачається, що договір дарування від 31 січня 1997 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, підписаний від імені ОСОБА_7 безпосередньо самим дарувальником.

Доводи касаційної скарги про те, що на час укладення договору дарування мати позивача була тяжко хворою, а ОСОБА_6, яка була неврівноважено людино, вживала алкоголь, скористалася становищем матері, а тому договір дарування не був укладений на законних підставах не знайшли свого підтвердження.

Доводи позивача щодо відсутності волевиявлення дарувальника, підписання договору іншою особою спростовуються матеріалами справи та висновком експерта. Повторною судово-почеркознавчою експертизою надано чітку відповідь, що підпис у договорі дарування виконаний ОСОБА_7 та суди обґрунтовано поклали в основу сам цей висновок експерта, оскільки він містить відповідь на поставлене судом питання.

Також, право ОСОБА_10 на проведення експертизи підтверджуються копією диплома, свідоцтвом НОМЕР_1, яке дійсне до 30 березня 2016 року, та в якому зазначено, що вона спеціаліст по дослідженню почерку і підписів. До участі в проведенні експертизи допущена за ухвалою суду. Надані документи підтверджують повноваження ОСОБА_10 на проведення експертизи і відповідають вимогам ст. 10 Закону України «Про судову експертизу».

Таким чином, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк