Справа № 2/489/1377/2016
Іменем України
16 червня 2016 р. м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого - судді Тихонової Н.С.,
при секретарі - Бреженюк Н.С.,
позивача - ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4 міської ради - ОСОБА_5,
представника третіх осіб ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради про зобовязання вчинити певні дії,
В квітні 2016 р. ОСОБА_7, ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 міської ради про зобовязання вчинити певні дії. Вказували на те, що їм на праві власності належить житловий будинок № 25 по вул. Кірова в м. Миколаєві. Маючи намір приватизувати земельну ділянку, якою користуються на правових підставах протягом тривалого часу, неодноразово звертались до відповідача, який своїм рішенням не дозволив складання технічної документації через відсутність згоди між позивачем та сусідами за суміжними земельними ділянками щодо встановлення меж.
Посилаючись на вищевикладене, позивачі просять суд зобовязати ОСОБА_4 міську раду надати дозвіл ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на розроблення та затвердження технічної документації на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Кірова, 25-А, без згоди суміжних землекористувачів.
В судовому засіданні позивач та представник заявлені вимоги підтримали.
Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на виключну компетенцію міської ради у вирішенні даного питання.
Представник третіх осіб вважав, що позов безпідставний.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.03.1975 року.
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 19.05.1987 р. ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_8 ? частину жилого будинку № 25-А по вул. Кірова в м. Миколаєві з відповідною частиною надвірних споруд.
Вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до Рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 11.03.201954 р. № 112 колишньому власнику будинку ОСОБА_9 було відведено 54 кв.м. земельної ділянки та рішенням виконкому міської ради від 19.05.198 р. № 479 додатково залишено у тимчасове користування 23 кв.м. земельної ділянки.
У 1968 році рішенням виконкому ОСОБА_4 міської ради надана згода ОСОБА_9 на заміну адреси з вул. Легпромівської, 17-Б на вул. Кірова, 25-А.
Судом встановлено, що землекористувачами суміжник земельних ділянок (вул. Легпромівська, 30, вул. Легпроміська, 32, вул. Кірова, 25-А) є ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 58-59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.
Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.
Позивачі мають намір використати своє право на приватизацію земельної ділянки, якою вони користуються, однак позбавлені також можливості, оскільки в них із землекористувачами суміжних земельних ділянок існує спір щодо меж (розмежування).
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
Оскільки суміжні землекористувачі відмовляються надати погодження позивачам , необхідне для приватизації земельної ділянки, ОСОБА_13 та ОСОБА_1 звернулись до ОСОБА_4 міської ради з заявою про погодження (встановлення) меж земельної ділянки для обслуговування будинку № 25-А по вул. Кірова в м. Миколаєві без згоди суміжних землекористувачів, оскільки в них з сусідами неприязні стосунки.
Однак згідно Протоколу № 79 засідання Комісії ОСОБА_4 міської ради з розгляду земельних спорів в задоволенні звернення ОСОБА_7 та ОСОБА_1 щодо оформлення правових документів на земельну ділянку без згоди суміжних землекористувачів - відмовлено.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органі місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно положень статті 183 Земельного кодексу України та ст. 2 ЗУ «Про землеустрій» встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів віднесено до питань землеустрою.
Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За наслідками розгляду звернення зацікавленої особи, орган місцевого самоврядування має прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати відмову у його наданні.

При цьому рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивоване. Підставами відмови згідно зі ст. 118 Кодексу можуть бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

У разі позитивного прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі, в порядку Закону України Про землеустрій, слід замовити у землевпорядній організації виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому визначним є відсутність спору між суміжними землекористувачами щодо меж земельних ділянок, якими вони користуються.

Механізм надання права власності на землю юридичним особам та громадянам в м. Миколаєві визначено «Порядком оформлення документів на право користування земельними ділянками юридичним особам та громадянам у м. Миколаєві», який затверджено рішенням ОСОБА_4 міської ради від 31.10.2003 року № 16/7.

За яким рішення про надання дозволу на розроблення та затвердження проекту землеустрою (в тому числі технічної документації на земельну ділянку) є виключною компетенцією ОСОБА_4 міської ради, яка до того ж є колегіальним органом у прийнятті свого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення позовних вимог у визначений позивачами спосіб неможливе через невірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачів було звільнено від сплати судового збору та в задоволенні позову відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 123, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: