У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Рожин Ю.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: ОСОБА_1 і державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 20 жовтня 2014 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 20 жовтня 2014 року подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі Відділ ДВС) задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично покликався на її незаконність і необґрунтованість через неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначав про те, що на день постановлення оскаржуваної ухвали він знаходився за межами України і тому не був присутній в судовому засіданні. При перетині державного кордону 10 травня 2016 року його про цей факт було доведено до відома. За наслідками звернення до органів державної виконавчої служби 18 травня 2016 року він здійснив оплату 12 398, 56 гривень заборгованості на користь ТОВ "Українська боргова компанія" та 2 537, 92 гривень на депозитний рахунок Відділу ДВС. У звязку з цим державним виконавцем винесено дві постанови про закінчення виконавчого провадження. Одночасно йому видано лист про відсутність виконавчих проваджень про стягнення з нього заборгованості.

У відповідь на звернення до Рівненського міського суду про скасування тимчасового обмеження в особистому немайновому праві йому розяснено про право апеляційного оскарження відповідної ухвали суду.

З цих підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з його доведеності і обґрунтованості, оскільки ОСОБА_1 не виконував своїх зобов'язань зі сплати заборгованості по виконавчому провадженню, а тому тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за межі України.

Проте з таким висновком не можна погодитися.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження за виконавчим листом №569/815/14ц, виданим 13 березня 2014 року Рівненським міським судом. Цими виконавчим документом передбачено стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Українська боргова компанія" 12 398, 56 гривень заборгованості і 243, 60 гривень судового збору (а.с. 59).

7 жовтня 2014 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що судом було задоволено (а.с. 57).

Боржник участі у вирішенні судом першої інстанції питання про обмеження його у праві виїзду за межі України не брав.

Між тим, матеріали подання державного виконавця не містять доказів про ухилення боржника від виконання зобовязання.

Не здобуто будь-яких фактичних даних на підтвердження цих обставин і судом першої інстанції при розгляді подання.

Згідно з ч. 1, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 (1) ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

10 травня 2016 року службовцями Львівського прикордонного загону ОСОБА_1 доведено до відома про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України, про що прийнято відповідне рішення в письмовій формі і вручено йому (а.с. 109-110).

Усуваючи допущені порушення і намагаючись виконати боргові зобовязання, 18 травня 2016 року ОСОБА_1 було сплачено 12 398, 56 гривень заборгованості на користь ТОВ "Українська боргова компанія" та 2 537, 92 гривень виконавчого збору (а.с. 112).

На а.с. 113 містяться копії двох постанов державного виконавця від 19 травня 2016 року про закінчення виконавчого провадження, що свідчить про припинення зобовязань боржника.

Цей факт підтверджено й листом Відділу ДВС від 26 травня 2016 року №7790, який вказав, що відповідно до даних ЄДРВП станом на день видачі листа виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 відсутні (а.с. 115).

З пояснень ОСОБА_1 в засіданні апеляційного суду вбачається, що він тривалий час мешкає за кордоном у Португалії, останній раз перебував в Україні в 2011 році. В звязку з наведеним про існування рішення суду, яким з нього стягнуто борг, і виконавчого провадження про це йому не було відомо.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця зроблений з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, і є передчасним, оскільки факти ухилення боржника від виконання зобов'язань не перевірялися і не досліджувалися.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про відмову в задоволенні подання державного виконавця відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України є вирішення судом першої інстанції процесуального питання з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду від 20 жовтня 2014 року скасувати, а державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: