АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Кочкової Н.О.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Приватне підприємства «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави, -

В с т а н о в и в :

11 липня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ПАТ ОСОБА_2, «А-Банк», ПП «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави посилаючись на те, що 03.03.2008 року між позивачем та відповідачем ПП «ТЕЗА» було укладено кредитний договір № 233/М, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 12500,00 доларів США строком до 02.03.2011 року зі сплатою 16,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, був укладений договір застави від 03.03.2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль BMW, модель 525, рік випуску 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року з поручителем ПАТ «А-Банк». Відповідач ПП «ТЕЗА» порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, в зв'язку з чим станом на 08.05.2013 року виникла заборгованість у розмірі 34365,29 доларів США, що складає 274681,77 грн., яка складається з наступного: 10230,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 12820,48 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9648,35 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1634,09 доларів США - штраф (процентна складова). Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 233/М від 03.03.2008 року в сумі 34365,29 доларів США здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000,00 грн., стягнути з ПП «ТЕЗА» на корись позивача витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн., стягнути з ПП «ТЕЗА» та ОСОБА_2 сплачений судовий збір (а.с.2-4).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.116-118).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року виправлено описку в рішенні суду щодо дати його ухвалення 08 жовтня 2015 року (а.с.120).

В апеляційній скарзі (а.с.137-141) ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки;

- в порушення вимог ст.222 ЦПК України судом не було направлено копію оскаржуваного рішення апелянту, представник якого не був присутній при оголошенні оскаржуваного рішення;

- суд не звернув уваги на те, що згідно п.6.8. кредитного договору сторони встановили строк позовної давності тривалістю 5 років;

- останній платіж по погашенню заборгованості здійснено позичальником 14.11.2008 року, а позовну заяву подано ПАТ КБ «ПриватБанк» 04.07.2013 року, тобто в межах строку позовної давності встановленого сторонами в кредитному договорі;

- в порушення вимог ст.214 ЦПК України суд не встановив обставин справи, в основу рішення поклав лише заперечення відповідача та не дослідив наявні в матеріалах справи докази на підтвердження позовних вимог, не надав їм оцінку, не спростував їх.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та відповідачем ПП «ТЕЗА» було укладено кредитний договір, виконання якого забезпечено договором застави, укладеного між позивачем і відповідачем ОСОБА_2, та договором поруки, укладеного між позивачем та відповідачем ПАТ «А-Банк»; внаслідок невиконання умов кредитного договору з боку позичальника виникла заборгованість; позивач звернувся до суду з вимогами з пропущенням строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 03.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПП «ТЕЗА» було укладено кредитний договір № 233/М (а.с.9-12);

- 03.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір застави (а.с.13-16);

- 20.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» був укладений договір поруки № 167 (а.с.7);

- згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №233/м від 03.03.2008 року станом на 08.05.2013 року складає 34365,29 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 274681,77 грн., яка складається з наступного: 10230,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 12820,48 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9648,35 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1634,09 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.5).

Застосувавши строк позовної давності за заявою представника відповідача, суд першої інстанції встановив, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, оскільки позичальник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором з 06.12.2008 року.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В заяві про перегляд заочного рішення представником відповідача заявлено про застосування спливу строку позовної давності (а.с.38-40).

Доводи апеляційної скарги щодо укладення сторонам кредитного договору договору про збільшення строку позовної давності тривалістю 5 років та здійснення позичальником останнього платежу з погашення заборгованості 14.11.2008 року, не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з умовами п.6.8. кредитного договору сторони кредитного договору (банк та позичальник) встановили збільшений строк позовної давності тривалістю 5 років (а.с.11).

Договір застави має додатковий до основного зобов'язання - кредитного договору - характер, укладається для забезпечення виконання останнього.

Відповідач ОСОБА_2 є заставодавцем за договором застави та не є стороною кредитного договору, тобто ОСОБА_2 є майновим поручителем, зобов'язання якого пов'язані з зобов'язаннями позичальника в частині розміру та строку виникнення виконання зобов'язання.

Згідно з умовами договору застави сторони цього договору - банк та заставодавець - не укладали договір про застосування до правовідносин щодо застави автомобіля збільшеного строку позовної давності тривалістю 5 років (а.с.13).

Тому до правовідносин між сторонами цього договору застави слід застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки з моменту виникнення у банку права вимоги за кредитним договором.

Заставодавець вправі вимагати застосування спливу строку позовної давності як у правовідносинах між банком та позичальником у кредитному договорі, так і у правовідносинах між банком та заставодавцем у договорі застави.

З матеріалів справи вбачається, що в 2009 році банк звернувся з позовом до позичальника та відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на той же автомобіль в погашення заборгованості за кредитним договором станом на 07.05.2009 року в сумі 11858,80 доларів США, в тому числі за кредитом в сумі 10230,23 доларів США, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2010 року був задоволений (а.с.184-185), яке ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31.03.2011 року скасоване та позовну заяву банку за його заявою залишено без розгляду (а.с.186).

З розрахунку щодо заборгованості за кредитним договором, наданому банком в цій справі, вбачається, що станом на 07.05.2009 року заборгованість позичальника по кредиту становить 10230,23 доларів США, в тому числі поточна заборгованість з кредиту в сумі 8351,68 доларів США та прострочена заборгованість з кредиту в сумі 1878,55 доларів США (а.с.5).

Отже при зверненні в 2009 році до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на автомобіль в погашення заборгованості за кредитним договором станом на 07.05.2009 року в сумі 11858,80 доларів США банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до умов п.2.3.9. кредитного договору та положень ч.2 ст.1050 ЦК України, змінивши строк повернення кредиту з березня 2011 року, як це було передбачено кредитним договором, на травень 2009 року.

Змінивши таким чином строк виконання зобов'язань за кредитним договором на травень 2009 року, банк звернувся до суду з позовом до заставодателя 11.07.2013 року після спливу загального строку позовної давності терміном 3 роки.

Тому суд першої інстанції за наявності заяви представника відповідача дійшов правильного висновку про застосування до вимог банку до застоводателя наслідків спливу загального строку позовної давності.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відповідача ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки зводяться до пероцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-745ц15.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову банку до юридичних осіб «А-Банк», ПП «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області підлягає скасуванню з постановленням ухвали про закриття провадження у справі за цим позовом відповідно до положень ст.ст. 16,205,310 ЦПК України.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,310,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Приватного підприємства «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави - скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Приватного підприємства «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави, - закрити.

В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: