Справа № 461/7011/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/1558/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря - Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

позивач звернувся із позовом до ОСОБА_2 та ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 09.04.2012 р. між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 71354,25 грн. на купівлю транспортного засобу «DAEWOO Matiz. 17.05.2012 р. між сторонами був укладений договір застави, предметом якого був цей автомобіль. 10.06.2015 р. між банком на ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» був укладений договір поруки, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором у межах 100 грн. Крім того 12.01.2015 р. між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором у межах 50 грн. Строк користування кредитними коштами був - 09.04.2019 р. Однак відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 08.06.2015 р. утворилась заборгованості в розмірі 137595,88 гривень, просив звернути стягнення на предмет застави та стягнути з заборгованість за кредитним договором, вилучити у ОСОБА_2 або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 50 грн

Ухвалами Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року роз'єднано в самостійні провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та виділено в окреме провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. Провадження у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до та ОСОБА_2, ТзОВ «Гарант Плюс», ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в частині вимог до ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс».

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Рішення оскаржило ПАТ «Ідея Банк», просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що судом не вірно застосовано норми матеріального права. Посилається на те, що між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки. У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов»язань за кредитним договором банк звернувся із позовом до боржника та поручителя про стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором в межах суми поруки. Вважає, що договір поруки укладено відповідно до вимог цивільного законодавства, що регулюють забезпечення виконання, а вимогу про стягнення заборгованості банк пред'явив до солідарних боржників одночасно, що не суперечить чинному цивільному законодавству.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, 09.04.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, і остання отримала кредит на суму 71354,25 гривень на купівлю транспортного засобу строком до 09.04.2019 р. із сплатою 21,99 % річних за користування кредитом.

17.05.2012 р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір застави, предметом якого був транспортний засіб «DAEWOO Matiz».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а за вимогами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов»язання, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 08.06.2015 р. у розмірі 137595,88 грн.

Отже, боржник порушила умови кредитного договору, зокрема, не здійснювала своєчасного погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки.

Матеріалами справи встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 12.01.2015 року в межах суми боргу 50 грн. (а.с.62).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в договорі кредиту відсутні посилання щодо забезпечення виконання зобов»язань порукою, то підстав для задоволення позову немає.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов»язання (основного зобов»язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Пунктом 4 договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 09.04.2012 року, в сумі 50 гривень.

З аналізу норм цивільного законодавства, які регулюють правовідносини про зобов»язання та їх забезпечення, не встановлено обмежень щодо можливості сторін кредитного договору забезпечити виконання зобов»язання на будь-якій стадії його виконання, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позов про солідарне стягнення з боржника і поручителя суми в розмірі 50 грн. підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1375,96 грн., однак ухвалою суду від 11 листопада 2015 року позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави було виділено в самостійне провадження, а тому вимоги про стягнення судового збору за подання позовної заяви будуть вирішені під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет застави, оскільки такі були сплачені саме за вимогу майнового характеру в розмірі 1% ціни позову.

Щодо стягнення витрат понесених за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн. то такі підлягають до задоволення пропорційно до стягнутої з кожного відповідача суми позову, а саме по 133,98 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ст. 308, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3) заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 (п»ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () судовий збір по 133,98 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: