Справа № 363/4266/14-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/1075/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 47 23.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 03 листопада 2007 року він разом з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними набуто у власність автомобіль НОМЕР_1, який відповідач реалізувала без його згоди. Зурахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_1, припинити його право власності на вказаний автомобіль та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля у розмірі 90 000 грн. Також ОСОБА_3 просив поділити спільне майно подружжя й визнати за ним право власності на 1/2 частину грошового вкладу, внесеного ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Правекс Банк».

Не погоджуючись з вказаним позовом, у січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила поділити між нею та ОСОБА_3 два гірських велосипеда «Comanche Tomahawk Disc 19*», виділивши кожному з них по одному велосипеду, врахувати борги подружжя за кредитним договором, укладеного між нею та ПАТ «КБ «Правекс Банк» у розмірі 11 400 грн., які визнати витраченими в інтересах сім'ї, залишивши за нею виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 119 грн. 98 коп.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 71 959 грн. 50 коп. за 1/2 частину в спільному сумісному майні - автомобілі «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 два гірський велосипеда «Comanche Tomohawk Disc 19*», виділивши кожному з них по одному велосипеду.

В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї грошової компенсації у розмірі 71 959 грн. 50 коп. за 1/2 частину спірного автомобіля та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, стягнути з нього на її користь 1/2 частину кредиту у сумі 5 700 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 71 959 грн. 50 коп. за 1/2 частину спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач реалізувала належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль без згоди позивача, а тому останній має право на компенсацію половини вартості вказаного автомобіля відповідно до вимог ст. 71 СК України. При цьому, визначаючи суму грошової компенсації, суд враховував борги подружжя та суму коштів сплачену відповідачем за кредитним договором, який було укладено в інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 57 СК передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 03 листопада 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року (а.с.52, т.2).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 придбала автомобіль НОМЕР_1 за 181 400 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу №121SP-003 від 31 січня 2012 року (а.с.27, т.1). 10 січня 2014 року вказаний автомобіль було зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 88, т.1).

Отже, установивши, що спірний автомобіль був придбаний за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вказаний вище автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток.

По справі встановлено, що 22 листопада 2014 року ОСОБА_2 реалізувала вказаний автомобіль без згоди позивача за 148 000 грн., що підтверджується довідкою-рахунком (а.с.13, т.2) та не заперечується сторонами.

У пункті 30 (абз.2) постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Встановлено, що під час шлюбу 04 червня 2014 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ «КБ «Правекс Банк» кредитний договір №092RNPA141550001, за умовами якого отримала кредит у розмірі 11 400 грн. на споживчі цілі в інтересах сім'ї (а.с.67-68, т.2).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що на момент припинення ведення спільного господарства у період з липня 2014 року по серпень 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали спільну заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно платіжних доручень відповідач ОСОБА_2 з липня 2014 року по грудень 2014 року самостійно погасила заборгованість за кредитним договором на загальну суму 4 081 грн. (а.с.70-75, т.1).

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 4 ст.65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки не тільки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а й щодо погашення кредиту, оскільки розірвання шлюбу не звільняє одного з подружжя від виконання зобов'язань за кредитом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.65 СК).

Установивши, що ОСОБА_2 реалізувала спірний автомобіль без згоди позивача за 148 000 грн., а також враховуючи, що вона самостійно частково погасила заборгованість за кредитним договором на суму 4 081 грн., який укладено в інтересах сім'ї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості вказаного автомобіля відповідно до вимог ст. 71 СК України з урахуванням боргів подружжя, що становить 71 959 грн. 50 коп. (148 000 грн. - 4 081 грн.) ? 2).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_2, а тому він є її особистою приватною власністю, є необґрунтованими з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначалося вище, виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі законодавцем презюмується, тому обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у своєму зустрічному позові не заявляла вимог про визнання спірного автомобіля її особистою приватною власністю на підставі ст.57 СК України, вказані вимоги не були предметом судового розгляду та рішення суду по них не ухвалювалось.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання стосовно споживчого кредиту у розмірі 11 400 грн., оскільки не враховано що ОСОБА_2 погашала заборгованість самостійно, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді