ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року. Справа № 174/84/16-ц

п/с 2/174/120/2016

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Юкрейніан Кемікал Продактс» (в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат (ВГМК) ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»), про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, в зв'язку з невиплатою заробітної плати, третя особа у справі: Первинна профспілкова організація філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат ПрАТ «Кримський Титан» Незалежної профспілки гірників України,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 18.02.2016 р., та змінам до нього від 13.05.2016 р. (а.с.144-146), позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, від 16 вересня 2014 року, було скасоване рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 р. та частково задоволено його позов, заявлений до відповідача, а саме визнано незаконним та скасовано наказ-розпорядження генерального директора філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» за № 404 від 27 листопада 2013 року про припинення трудового договору (контракту) по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), стягнуто з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 1000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 р., постановлену за результатами розгляду касаційної скарги відповідача на зазначене вище рішення суду апеляційної інстанції, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.20І4 р. залишено без змін, а касаційну скаргу відповідача відхилено. Рішення суду апеляційної інстанції на цей час набрало чинності.

З дати набрання чинності зазначеного вище рішення суду апеляційної інстанції, він залишився працівником філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН» на посаді слюсаря-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва підприємства філія «Вільногірський ГМК» ПрАТ «Кримський ТИТАН». На цей час, підприємство відповідача змінило назву на приватне акціонерне товариство (далі в тексті (ПрАТ) «Юкрейніан Кемікал Продактс», яке є правонаступником прав та обов'язків ПрАТ «Кримський ТИТАН».

Наказом керівника підприємства відповідача від 25.05.2015 р. за № 456, його було виведено на простій з 26 травня 2015 року та йому було визначено робоче місце - «червоний куточок» на другому поверсі адміністративної будівлі рудоуправління підприємства відповідача за адресою: м. Вільногірськ, вул. Промислова, 2, на якому він знаходився до дня свого звільнення з підприємства відповідача.

27 травня 2015 року йому було вручено на Підприємстві відповідача персональне попередження про звільнення від 26.05.2015 р., в якому зазначалось, що на підставі наказу по філії від 04.07.2013 р. № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, і скорочення штату працівників МП», займана ним посада - слюсаря-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва підприємства скорочена, в зв'язку з чим, він попереджався про своє звільнення з підприємства відповідача.

Керівником підприємства відповідача було: винесено наказ від 03 серпня 2015 р. за № 289п про його звільнення з підприємства відповідача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників), яке ним було оскаржено до суду та рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 р. його було поновлено на посаді, з якої було незаконно звільнено відповідачем, та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2016 р. рішення суду 1-ї інстанції залишено в силі.|

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» (далі в тексті Закон), до структури заробітної плати також включено виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених Законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону, забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Приймаючи до уваги те, що він був протягом усього часу працівником підприємства відповідача, то відповідно до колективного договору, який діє на підприємстві відповідача, він має право на отримання винагороди за вислугу років, не зважаючи на те, що з вини відповідача він був виведений на простій, оскільки умовами колективного договору (Додаток № 14 до колективного договору «Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років») не Передбачено невиплату винагороди за вислугу років працівникам, які виведені на простій або з інших підстав не виконують не з своєї вини своїх безпосередніх робочих обов'язків за трудовим договором. Винагорода за вислугу років є складовою його заробітної плати, в зв'язку з чим, невиплата цієї винагороди відповідачем без поважної на те причини потягла за собою виникнення заборгованості у відповідача по виплаті йому заробітної плати у вигляді цієї винагороди за вислугу років, на яку він також має право.

08 січня 2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача, в якій просив нарахувати та виплатити йому винагороду за вислугу років станом на 01 січня 2015 р. Однак, в порушення вимог чинного законодавства та колективного договору, відповідач, своїм листом від 21.01.2015 р. незаконно та протиправно відмовив йому у виплаті цієї винагороди, мотивуючи свою відмову тим, що право на одержання винагороди за вислугу років мають працівники комбінату, які являються штатними працівниками комбінату.

Крім того, своїми незаконними діями, пов'язаними з незаконною невиплатою йому заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років, відповідач завдав йому також і моральної шкоди, яка полягає в наступному: відповідачем, в зв'язку з незаконною невиплатою йому заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років, яка входить в структуру заробітної плати, було грубо порушено гарантовані йому Конституцією України та чинним законодавством України, а також колективним договором його права, як працівника, на отримання грошової винагороди; з вини відповідача він втратив свій заробіток, який є єдиним джерелом для його існування та існування його сім'ї, що порушило звичний йому перебіг життя; незаконна відмова відповідача виплатити йому заробітну платню у вигляді винагороди за вислугу років, якої він був незаконно позбавлений відповідачем, значно ускладнило його існування; внаслідок значного обмеження його фінансового забезпечення, після відмови відповідача виплатити йому заробітну плату у вигляді винагороди за вислугу років, в нього значно скоротилась можливість для підтримання свого існування та існування його сім'ї на безпечному для життя рівні; за захистом своїх прав та інтересів він змушений звертатися до адвокатів та до суду, що є не звичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем, що також додає йому значних, тривалих моральних страждань та переживань.

Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань. Для відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди, йому знадобляться значні додаткові витрати фізичних та духовних сил, а також додаткові майнові витрати, пов'язані із судовим процесом та розглядом його позову в суді. Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення відповідачем його трудових праві є очевидним, оскільки він безпідставно відмовився виплачувати йому частину його заробітної плати, до складу якої входить винагорода за вислугу років, яке виникло внаслідок незаконної відмови відповідача виплачувати йому заробітну плату у вигляді винагороди за вислугу років, що є безпідставним, незаконним та явно дискримінаційним рішенням керівництва відповідача.

Таким чином, виходячи з обґрунтувань, наведених вище, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює на загальну суму 5000.00 (п'ять тисяч) гривень, розмір якої він визначав, виходячи із суб'єктивного сприйняття наслідків завданої йому відповідачем шкоди та оцінки тих додаткових зусиль, які йому необхідно буде витратити на відновлення свого звичного життя.

В судовому засіданні, представником відповідача було надано вихідні дані, на підставі яких, позивачем здійснено розрахунок заборгованості з виплати винагороди за вислугу років.

Так, відповідно до Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років, яке введено в дію на підприємстві відповідача з 01 січня 2012 р. та є додатком до колективного договору, що діє на підприємстві, згідно із п.3.4. Положення, в розрахунок приймається час звітного періоду фактично відпрацьований та протягом якого за працівником зберігається заробітна плата згідно із законодавством (повністю або частково), включаючи простій не з вини працівника, усі види відпусток та інші випадки, передбаченні законодавством України, крім безоплатних відпусток та увільнень працівника.

Згідно із методикою, нарахування винагороди за вислугу років працівникам комбінату, визначаються станом на 01 січня звітного року: Безперервний стаж для нарахування винагороди; Розмір винагороди в частках місячної тарифної ставки (посадового окладу) - Ст. (стаж); Станом на дату підписання наказу визначаються час звітного періоду за який буде нарахована винагорода - Чф.год., який складається з фактично відпрацьованого часу працівником та часу, протягом якого за працівником зберігається заробітна плата згідно із законодавством (частково або повністю), а також часу тимчасової непрацездатності тривалістю до чотирьох місяців; Норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого дня - Чн. год.; Середньомісячна норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого тижня - Чс.год.; Місячна тарифна ставка (посадовий оклад) - Т; Визначається сума винагороди за формулою: ЕВ = Т(г.т.с. Х(помножити) Чс або О) X Ст X (Чф/(поділити) ЧН), де ЕВ - розрахункова сума винагороди; Т - місячна тарифна ставка, грн.; Г.т.с. - установлена тарифна ставка робітника, грн.; Чс - середньомісячна норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого тижня, год.; О - посадовий оклад працівника, грн..; Ст - розмір винагороди в частках місячної тарифної ставки (посадового окладу) в залежності від стажу роботи на комбінаті; Чф - час звітного періоду, за який буде нарахована винагорода, год.; Чн - норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого тижня,год.

Таким чином, виходячи з того, що його безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача складає понад 15 років, в зв'язку, з чим, розмір винагороди в частках місячної тарифної ставки (посадового окладу) становить 1,5, а також те, що в 2013 році йому була частково виплачена винагорода за вислугу років за перше півріччя, заборгованість відповідача по виплаті винагороди за вислугу років за друге півріччя 2013 року складає:

1391 грн. 25 коп., яку розраховано за формулою, викладеною вище, де Т (його оклад станом на 01.01.2013 р.) = 1855 (грн./місяць) X (помножити) 1,5 (максимальний розмір винагороди в частках місячної тарифної ставки або окладу в залежності від стажу роботи на підприємстві відповідача) X (943,2 : 943,2) X 0,5, де 943,2 - час звітного періоду, за який буде нарахована винагорода згідно із Методикою, в годинах; 943,2 - встановлена на підприємстві відповідача норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого тижня, в годинах; 0,5 - числове значення частини винагороди, яке застосовується при нарахуванні винагороди та зазначається у наказі відповідача про виплату винагороди за вислугу років.

Відповідно до наданої методики, заборгованість відповідача по виплаті винагороди за вислугу років за 2014 рік складає:

2955 грн., яку розраховано за формулою, викладеною вище, де Т (його оклад станом на 01.12.2013 р.) = 1970 (грн./місяць) X (помножити) 1,5 (максимальний розмір винагороди в частках Місячної тарифної ставки або окладу в залежності від стажу роботи на підприємстві відповідача) X (1807,2 : 1807,2) X 1, де 1807,2 - час звітного періоду, за який буде нарахована винагорода згідно із Методикою, в годинах; 1807,2 - встановлена на підприємстві відповідача норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого тижня, в годинах; 1 - числове значення частини винагороди, яке застосовується при нарахуванні винагороди та зазначається у наказі відповідача про виплату винагороди за вислугу років.

Відповідно до наданої методики, заборгованість відповідача по виплаті винагороди за вислугу років за 2015 рік складає:

3399 грн., яку розраховано за формулою, викладеною вище, де Т (його оклад станом на 01.10.2014 р.) = 2266 (грн./місяць) X (помножити) 1,5 (максимальний розмір винагороди в частках місячної тарифної ставки або окладу в залежності від стажу роботи на підприємстві відповідача) X (1923,8 : 1923,8) X 1, де 1923,8 - час звітного періоду, за який буде нарахована винагорода згідно із Методикою, в годинах; 1923,8 - встановлена на підприємстві відповідача норма робочого часу за звітний період відповідної тривалості робочого тижня, в годинах; 1 - числове значення частини винагороди, яке застосовується при нарахуванні винагороди та зазначається у наказі відповідача про виплату винагороди за вислугу років.

Таким чином, заборгованість відповідача по виплаті йому заробітної плати, яка складається з винагороди за вислугу років, за зазначений вище період часу становить в загальному розмірі 7745 (сім тисяч сімсот сорок п'ять) гривень 25 коп.

На підставі викладеного вище та відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 2, 6, 15, 22, 23, 25, 32 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 221, 223, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 27,31 ЦПК України, позивач прохає:

1. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, яка виникла внаслідок невиплати йому відповідачем винагороди за вислугу років за друге півріччя 2013 року, за 2014 рік та за 2015 рік, включно, в розмірі 7745 (сім тисяч сімсот сорок п'ять) гривень 25 коп., виходячи з розрахунку, наведеного вище., з яких: 1391 грн. 25 коп. - заборгованість по виплаті винагороди за вислугу років за 2-ге півріччя 2013 р.; 2955 грн. - заборгованість по виплаті винагороди за вислугу років за 2014 рік; 3399 грн. - заборгованість по виплаті винагороди за вислугу років за 2015 рік.

2. Стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому моральну шкоду, пов'язану з незаконною невиплатою йому відповідачем заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років, в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, виходячи з обгрунтувань, викладених в позові.

3. Стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати, понесені ним в зв'язку з розглядом цієї справи судом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримали в повному обсязі, за виключення розрахованої суми винагороди за вислугу років за 2015 рік. З їх додаткових пояснень витікає, що вони погоджуються з тим, що відповідач сплатив частину винагороди за вислугу років за перше півріччя 2015 року, і що спірну суму, що була розрахована позивачем, вони зменшують на суму 1700 грн., оскільки при проведенні розрахунку винагороди не враховувалися податки та обов'язкові утримання із зарплати. Тому вони уточнють, що до стягнення з відповідача підлягає винагарода за вислугу років на загальну суму - 6045.25 грн., в тому числі:1391.25 грн. - за друге півріччя 2013 р.; 2955.00 грн. - за 2014 рік; 1699.00 грн. - за друге півріччя 2015 року.

Представник третьої особи на боці позивача, без самостійних вимог, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з його пояснень витікає, що відповідачем були порушені, окрім норм КЗпП України, правові норми, що викладені в ст.ст. 2, 22, 26 ЗУ "Про оплату праці".

Представник відповідача, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень проти позову представник пояснив, що раніше судовим рішенням було лише скасовано наказ від 03.08.2015 р. про звільнення позивача з роботи, проте наказ № 236 від 04.07.2013 р. «Про зміни схеми організаційної структури філії та скорочення штату працівників МВ», за яким зі схеми організаційної структури філії 01.10.2013р. було виключено підрозділ «Металургійне виробництво» та повністю скорочено штат та чисельність металургійного виробництва, не скасовувався, і посада позивача до нового штатного розпису не вносилася. В той же час, згідно Положення про виплату винагороди за вислугу років, ця винагорода може бути виплачена лише штатним працівникам комбінату, а позивач не є штатним працівником, оскільки його посада в штатному розпису не зазначена. Виплата позивачу винагороди за 1 півріччя 2015 року відбулася внаслідок помилки працівника філії ВГМК, тому цей випадок не означає, що ця виплата була здійснена законно.

Судом досліджені в судовому засіданні надані сторонами у справі докази, в тому числі письмові, а саме:

- квитанцію від 08.02.2016 р. про сплату позивачем судового збору в сумі 551.20 грн. за подачу позову (а.с.1);

- копію витягу із паспорта громадянина України ОСОБА_1, 05.03.1962 р. н., де він зазначений зареєстрованим за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7);

- копію витягу із трудової книжки ОСОБА_1, в якій за порядковим номером 29 від 03.08.2015 р. є відмітка: звільнений з роботи (в філії Вільногірського ГМК ПрАТ "Юкрейніа Кемікал Продактс") по п.1 ст. 40 КЗпП України (в зв'язку з змінами в організації виробництва і праці, в тому числі, скороченням чисельності або штату працівників), наказ № 289 від 03.08.2015 р.; за порядковим номером 30 від 27.11.2015 р. є відмітка: запис за номером 29 недійсний, поновлений на попередній роботі, наказ № 414п, від 27.11.2015 р. (а.с.8);

- копію наказу філії ВГМК ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс", від 27.11.2015 р., № 414, про поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсара-ремонтника (інвалід) механослужби відділення № 1 металургійного виробництва з 27.11.2015 р. (а.с.9);

- лист філії ВГМК ПрАТ "Кримський Титан" від 21.01.2015 р. № 01-07/248, за підписом генерального директора ОСОБА_5, на адресу ОСОБА_1, згідно якого повідомляється, що, відповідно до Положення про винагороду за вислугу років (Додаток 14 до колективного договору), право на отримання винагороди мають працівники комбінату, які являються штатними працівниками комбінату (а.с.10);

- копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетртовської області від 20.01.2016 р., згідно якого рішення Вільногірського міського суду Дніпропетртовської області від 12.11.2015 р. залишено без змін (а.с.11-15);

- копію протокола № 18 від 18.09.2013 р. засідання правління ПрАТ "Кримський Титан", стосовно запланованого виведення підрозділу "Металургійне виробництво" зі схеми організаційної структури філії Вільногірський ГМК, в зв'язку з передбачуваним припиненням діяльності металургійного виробництва та знаходженням працівників цього виробництва з 01 лютого 2013 р. на простої (а.с.42-43);

- копію наказу відповідача № 236 від 04.07.2013 р. «Про зміну схеми організаційної структури філії та скорочення штату працівників МВ», де, зокрема, зазначено «У зв'язку із передбачуваним припиненням діяльності МВ та знаходженням працівників МВ з 01 лютого 2013 року на простої, наказую:

1.Запланувати з 01 жовтня 2013 року виключення зі схеми організаційної структури філії: посаду «Директор металургійного виробництва»; підрозділ «Металургійне виробництво»; зі штатного розпису посад службовців філії всі посади службовців МВ; зі штатної розстановки чисельності робітників філії всі професії робітників МВ.

2. Начальнику ВОП та ЗП виконати заплановані зміни, вказані в п.1 цього наказу, та подати мені на підпис для подальшого затвердження з Головою Правління ПрАТ Кримський ТИТАН»: схему організаційної структури філії; штатний розпис посад службовців та штатну розстановку чисельності робітників філії. Термін - 20 вересня 2013 року.

3. Директору МВ забезпечити ознайомлення з цим наказом підпорядкованих працівників під особистий підпис. Термін - 15 липня 2013 року.

4. Начальнику відділу кадрів: забезпечити персональне попередження працівників, посади й професії яких скорочуються, про наступне вивільнення повідомленням під особистий підпис. Термін - 01 серпня 2013 року." (а.с. 44);

- копію листа Генерального директора філії Вільногірський ГМК ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», ОСОБА_5, голові первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України (НПГУ) філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан», ОСОБА_6, від 10.06.2013 р. № 01-10/2903, про надання інформації щодо передбачуваного скорочення штату та чисельності МВ після 10.09.2013 р. з додатком - списком штатних одиниць, які підлягають скороченню (а.с. 45-46);

- копію листа Генерального директора філії Вільногірський ГМК ПрАТ «Кримський Титан», ОСОБА_5, голові первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України (НПГУ) філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан», ОСОБА_6, від 10.07.2013 р. № 10-01/3543, про надання копій протоколу засідання адміністрації та профспілок філії і наказу про зміну структури філії (а.с.47);

- копію протоколу № 3 від 03.07.2013 р. засідання представників адміністрації та профспілок філії ВГМК ПрАТ "Кримський Титан" з проведення консультації щодо попередження звільнення працівників МВ (а.с. 48-50);

- копію штатного розпису філії Вільногірського ГМК ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс", введеного з 01.05.2015 р., затвердженого головою Правління ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс" 29.04.2015 р., в якому відсутня посада слюсара-ремонтника (інвалід) механослужби відділення № 1 металургійного виробництва (а.с. 51-57);

- копію штатної розстановки чисельності робітників філії Вільногірського ГМК ПрАТ "Кримський Титан", введеної з 01.10.2013 р., затвердженого головою Правління ПрАТ "Кримський Титан" 03.09.2013 р., в якому відсутня посада слюсара-ремонтника (інвалід) механослужби відділення № 1 металургійного виробництва, проте є посада слюсара-ремонтника (інвалід) (а.с.66, п/н - 20; а.с. 69, п/н -139; на зворотній стороні арк. 69 - п/н 20; а.с.76 п/н - 32; а.с.77, зворот. сторона, п/н - 15;) (а.с.58-84);

- копію штатної розстановки чисельності робітників філії Вільногірського ГМК ПрАТ "Кримський Титан", введеної з 01.10.2014 р., затвердженого головою Правління ПрАТ "Кримський Титан" 15.10.2014 р., в якому відсутня посада слюсара-ремонтника (інвалід) механослужби відділення № 1 металургійного виробництва, проте є посада слюсара-ремонтника (інвалід) (а.с.97, п/н - 20; а.с.103 звор. стор. п/н -14;) (а.с.85-109);

- копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.11.2015 р., згідно якого ОСОБА_1 поновлено на посаді слюсара-ремонтника (інвалід) механослужби відділення № 1 металургійного виробництва в філії Вільногірський ГМК ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс" (а.с. 111-120);

- копію витягу із Статуту ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», затвердженого рішенням № 69 від 04.03.2015 р., згідно якого ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» є юридичною особою та правонаступником ПрАТ «Кримський Титан» (а.с.128-129);

- копію витягу із Положення про філію Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», затвердженого рішенням № 70 від 18.03.2015 р., згідно якого філія не є юридичною особою і є відокремленим структурним підрозділом акціонерного товариства (а.с. 130);

- копію виписки з ЄДРПОУ про реєстрацію юридичної особи ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс", код № 32785994, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літера А , з зазначенням місцезнаходження відокремленого підрозділу Вільногірського ГМК ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс" (а.с.131);

- лист від 11.04.2016 р. на адресу Вільногірського суду за підписом представника відповідача ОСОБА_4 та економіста з праці провідного ОСОБА_7, про норми робочого часу за 2013, 2014 та 2015 р. р. (а.с.136);

- копію Додатка № 14 до Колективного договору філії Вільногірський ГМК ПрАТ "Кримський Титан" на 2013-2014 р.р. "Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років", згідно з п.1.1. якого зазначено, що право на одержання винагороди за вислугу років (далі-винагорода) мають працівники за основним місцем роботи, які на дату підписання наказу «Про нарахування та виплату винагороди працівникам комбінату за вислугу років» являються: штатними працівниками комбінату; працівниками профкому (виборними і найманими) (а.с. 137-139);

- копію Додатка №1 до "Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років", Методика нарахування працівникам винагороди за вислугу років" (а.с.140-141);

- копію Списка працівників Металургійне виробництво для виплати винагороди за вислугу років за 2015 рік (період - січень-червень 2015 р.), в якому зазначені дві особи, в тому числі ОСОБА_1, слюсар-ремонтник, з зазначенням стажу роботи - 26 р. 9 міс. 18 дн. та нарахуванням йому 1700.00 грн. (а.с.159);

- копію платіжного доручення від 17.07.2015 р. про перерахування на платіжну картку ОСОБА_1 - 1360 грн. винагороди за вислугу років (а.с.160);

- копію платіжного доручення від 16.07.2015 р. про перерахування на платіжну картку ОСОБА_1 - 1360 грн. винагороди за вислугу років (а.с.163).

Суд вважає, що між сторонами мають місце спірні правовідносини, які виникли внаслідок порушення відповідачем, як роботодавцем, вимог трудового законодавства з оплати праці, внаслідок чого позивачу було завдано майнової шкоди, у виді втрати частини заробітної плати, у зв'язку з її незаконною невиплатою, та моральної шкоди, внаслідок порушення гарантованих законом трудових прав працівника, зокрема права на своєчасну та в повному розмірі оплату праці.

Відповідно до цих правовідносин, пояснень позивача та його представника, представника третьої особи, представника відповідача, та внаслідок дослідження у справі всіх представлених доказів в їх сукупності та взаємозвязку з врахуванням положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

Позивач, ОСОБА_1, перебував в трудових відносинах з відповідачем з 11.08.2000 р., займав посаду слюсаря-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва, і 27.11.2013 р. він був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату працівників на підставі наказу відповідача від 04.07.2013 р. № 236 «Про зміни схеми організаційної структури філії, скорочення штату працівників МП», і згідно якого займана позивачем посада - слюсаря-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва була скорочена, наряду з скороченням всього штату працівників металургійного виробництва; на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 р., та відповідно до наказу відповідача № 368 від 18.09.2014 р. про відміну наказу № 404 від 27.11.2013 р. «Про припинення трудового договору з слюсарем-ремонтником (інвалідом) МВ ОСОБА_1М.» (з врахуванням наказу № 384 від 01.10.2014 р.), ОСОБА_1 був поновлений на роботі. Дані факти не заперечуються сторонами та підтверджуються копією судового рішення від 12.11.2015 р. (а.с.111-120).

Згідно наказу відповідача від 25.05.2015 р. № 456 «Про простій слюсара-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва ОСОБА_1», його визнано таким, що перебуває на простої з 26.05.2015 р. та визначено місце знаходження: в «червоному куточку» на другому поверсі будівлі АПК рудоуправління, за адресою: м. Вільногірськ, вул. Промислова, 2, що не заперечується сторонами і підтверджується копією судового рішення від 12.11.2015 р. (а.с.111-120).

Згідно наказу відповідача від 03.08.2015 р. № 289п, ОСОБА_1 повторно було звільнено з роботи на підприємстві відповідача по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, що не заперечується сторонами і підтверджується копією судового рішення від 12.11.2015 р. (а.с.111-120); Згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.11.2015 р. та ухвавали Апеляційного суду Дніпропетртовськоїобласті від 20.01.2015 р., ОСОБА_1 був в черговий раз поновлений на роботі. Дані факти не заперечуються сторонами та підтверджуються копіями судових рішень (а.с.11-15, 111-120).

Відповідно до Додатка № 14 до Колективного договору філії Вільногірський ГМК ПрАТ "Кримський Титан" на 2013-2014 р.р. "Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років", що діє також на підприємстві відповідача (а.с. 137-139), позивач має право на отримання винагороди за вислугу років, оскільки має стаж роботи на підприємстві відповідача більше 15 років станом на 2013 р., 2014 р. та 2015 р., при цьому фактично йому було сплачено винагороду за вислугу років тільки за перше півріччя 2015 р., яка була нарахована у сумі 1700.00 грн., з врахуванням податків та інших обов'язкових утримань, та перерахована на банківський рахунок позивача в липні 2015 р. в сумі 1360.00 грн., після утримання податків та та інших обов'язкових утримань (а.с.160, 163).

ОСОБА_1 є членом виборного керівного органу, а саме профспілкового комітету ППО НПГУ філії Вільногірський ГМК ПрАТ "Кримський Титан", що діє на підприємстві відповідача, що підтверджується копією судового рішення (а.с.11-120), що надає йому право на отримання винагороди за вислугу років, відповідно до п.1.1 Додатка № 14 до Колективного договору філії Вільногірський ГМК ПрАТ "Кримський Титан" на 2013-2014 р.р. "Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років", згідно якого зазначено, що право на одержання винагороди за вислугу років мають працівники за основним місцем роботи, які на дату підписання наказу «Про нарахування та виплату винагороди працівникам комбінату за вислугу років» являються: штатними працівниками комбінату; працівниками профкому (виборними і найманими) (а.с. 137-139).

ОСОБА_1, згідно копії виписки із акту огляду МСЕК від 03.11.2006 року, надана безстроково третя група інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво, діагноз МСЕК помутніння роговиці лівого ока, що не заперечується сторонами та підтверджується копією судового рішення (а.с.111-120).

Суд вважає доведеним, що позивач ОСОБА_1 за друге півріччя 2013 р, за 2014 р. та за друге півріччя 2015 р., незаконно був позбавлений відповідачем оплати винагороди за вислугу років, яка передбачена Колективним договором, що діяв в цей час на підприємстві відповідача, внаслідок чого за розрахунками позивача, проти яких представник відповідача не заперечував, позивачу не було виплачено за друге півріччя 2013 року - 1391.25 грн., за 2014 р. - 2955.00 грн., за друге півріччя 2015 р. - 1699.00 грн., всього на загальну суму - 6045.25 грн. При цьому факт невиплати зазначеної суми винагороди представником відповідача визнається. Суд доходить висновку, що розрахунок зроблений вірно, відповідно до методики, встановленої "Положенням про винагороду працівників комбінату за вислугу років" (а.с. 137-139,140-141). При цьому, суд, враховуючи, що позивач в свою вимогу про виплату винагороди за вислугу років, в частині розміру цієї виплати, підтримав частково, в зв'язку з частковою оплатою відповідачем цієї винагороди за перше півріччя 2015 року, розраховану позивачем суму - 7745.25 грн., зменшує до - 6045.25 грн., тобто за відрахуванням із 7745.25 грн. - 1700 грн., що були нараховані відповідачем позивачу за перше півріччя 2015 р.

Згідно копії Додатка № 14 до Колективного договору філії Вільногірський ГМК ПрАТ "Кримський Титан" на 2013-2014 р.р. "Положення про винагороду працівників комбінату за вислугу років", в п.1.1. зазначено, що право на одержання винагороди за вислугу років (далі-винагорода) мають працівники за основним місцем роботи, які на дату підписання наказу «Про нарахування та виплату винагороди працівникам комбінату за вислугу років» являються: штатними працівниками комбінату; працівниками профкому (виборними і найманими); п. 1.2 передбачає стаж роботи та максимальний розмір винагороди в частці від місячної тарифної ставки (посадового окладу), а саме: від 1 до 3 років - 0.6, від 3 до 5 років - 0.8 , від 5 до 10 років - 1.0, від 10 до 15 років -1.2, понад 15 років - 1.5 (а.с. 52-54). Стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві відповідача складає більше 15 років, станом на кожний період, за який нараховувалася винагорода, тобто для розрахунку винагороди за вислугу років відповідачем взято розмір - 1.5 частки місячної тарифної ставки (окладу), згідно п. 1.3 Положення про нарахування зазначеної винагороди (Додаток № 14 до Колективного договору).

Вирішуючи спір, суд також керується правовими нормами, передбаченими ст.ст. 2, 22, 26 ЗУ "Про оплату праці"., правовими висновками, викладеними в п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», з наступними змінами та доповненнями, з яких витікає неприпустимість зміни роботодавцем істотних умов праці без згоди працівника.

Заперечення представника відповідача, стосовно того, що виплата винагороди за вислугу років торкається лише тих працівників, посади яких зазначені в штатному розпису філії Вільногірський ГМК, а позивач, відповідно до наказу № 236 від 04.07.2013 р. «Про зміни схеми організаційної структури філії та скорочення штату працівників МВ», був поза штатами, оскільки його посада до штатного розпису не була введена, суд вважає необгрунтованими і такими, що суперечать вимогам закону.

Оскільки ОСОБА_1 був кожного разу, після незаконного звільнення, за ініціативи відповідача, поновлений за рішенням суду на тій же посаді, яку він займав до його незаконних звільнень, тобто на посаді слюсара-ремонтника (інвалід) відділення № 1 металургійного виробництва, то його робочий статус відновлювався в повному обсязі, з врахуванням того, що до звільнення він перебував на простої за ініціативи адміністрації підприємства відповідача. В цьому випадку, при поновленні працівника на роботі за судовим рішенням, наказ про звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників) був скасований, а отже позивач був поновлений саме на штатній своїй посаді, яку він займав до звільнення. Відповідно до цієї обставини, наказ № 236 від 04.07.2013 р. «Про зміни схеми організаційної структури філії та скорочення штату працівників МВ», також став невиконаним в частині звільнення одного працівника за скороченням штату, тобто позивач був, таким чином, повністю поновлений на роботі, в тому числі і за штатним розписом чисельності працівників, не дивлячись на те, що підприємство відповідача не включало його посаду до нових штатних розписів.

Внаслідок незаконних дій відповідача, фактично, відбулася дискримінація позивача, стосовно оплати праці, порівняно з іншими працівниками підприємства відповідача, тобто порушено вимоги ст. 22 КЗпП України. Окрім того, що відповідач порушив умови Колективного договору, відповідачем було порушено також вимоги ст. ст. 97, 103 КЗпП України, оскільки зменшення розміру оплати праці не було узгоджене з профспілковими органами, та про зміну у бік погіршення оплати праці відповідач не повідомляв позивача належним чином, тобто за 2 місяці до змін.

Поняття штатний розпис трудовим законодавством не регулюється, проте, відповідно до ст. 64 Господарського Кодексу України, кожне підприємство, з урахуванням волі власника, виходячи з належного підприємству майна, вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, штатний розпис і чисельність працівників. Тобто мова йде не про те, що підприємство зобовязане складати штатний розпис, а лише визнається, що воно має право на самостійне вирішення зазначених питань. Проте, відповідач не представив доказів того, які посади та за яких обставин вважаються на підприємстві відповідача не штатними, чим вони відрізняються за своїм правовим статусом від посад за штатним розписом чисельності працівників, зокрема, яким чином здійснюється оплата праці цих працівників, яке значення при цьому має факт укладення з працівником безстрокового трудового договору, за яких підстав штатний працівник може бути переведений в нештатні працівники.

Суд вважає, що після кожного поновлення ОСОБА_1 на роботі, адміністрація підприємства відповідача повинна була виконати вимоги ст. 29 КЗпП України, для забезпечення гарантованих законом прав ОСОБА_1, які витікають із трудового договору, в тому числі, стосовно умов оплати праці.

Згідно ст. 141 КЗпП України: Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень законодавства України, що регулює вирішення питань про відшкодування моральної шкоди (ст.237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про розгляд судами цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,) суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди повинен керуватися вимогами розумності і справедливості, враховувати глибину моральних страждань та характер порушених прав.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 23 СК України,1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України, 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені правові норми, суд доходить висновку, що діями відповідача, які виразилися в свідомому, неодноразовому незаконному порушенні трудових прав позивача, а саме, права на своєчасну належну оплату праці, що є істотною умовою трудового договору, позивачу було завдано також істотної моральної шкоди, оскільки позивач зазнав значних душевних страждань, був позбавлений права на заохочення по роботі, в виді додаткової оплати - винагороди за вислугу років, змушений був витрачати свій час та нервову енергію для доведення незаконності дій відповідача, здійснювати дії для захисту своїх прав в судовому порядку, що не входить до звичного порядку його життя, тобто він змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя; все перелічене призвело до значного погіршення у позивача його загального самопочуття, порушило звичний життєвий перебіг, погіршило внутрішній морально-психологічний стан.

Враховуючи зміст порушених трудових прав та значення їх в житті позивача, обсяг та глибину перенесених моральних страждань, умисно, свідомо, неодноразово вчинені незаконні дії відповідача, суд вважає, що для компенсації моральної шкоди з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 5000.00 грн., що буде відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Всі інші заперечення представника відповідача суд не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, стосовно забезпечення гарантій трудових прав працівника та стосовно підстав та порядку зміни істотних умов трудового договору з працівником.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», суд дійшов висновку про покладення судових витрат у справі, в виді судового збору, за задоволені одну майнову та одну немайнову вимоги, відповідно: 551.20 грн. та 551.20 грн., - всього на суму 1102.40 грн., на відповідача, ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», стягнувши з останнього на користь позивача, ОСОБА_1, - 551.20 грн., для відшкодування судових витрат в виді сплаченого ним судового збору, та в дохід держави України судовий збір в сумі 551.20 грн., за задоволену майнову вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Стосовно наявності інших судових витрат, позивач документального підтвердження не надав.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення всієї суми заборгованості по заробітній платі -6045.25 грн., з утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів.

На підставі викладеного та ст.ст. 3, 4, 11, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 1-4, 5-1, 21, 22, 23, 221, 233, 237-1, гл. 16, КЗпП України, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 218, 222, 223, 294, 367 ч.2 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з відповідача, Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», , юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літера А, (філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», ЄДРПОУ № 33173973, юридична адреса: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Ленінського Комсомолу, буд. 30а, приміщення 3), на користь позивача, ОСОБА_1, 05.03.1962 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_1, інваліда 3 групи, зареєстрованого за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість по заробітній платі, яка виникла внаслідок безпідставної та незаконної відмови відповідача виплатити йому винагороду за вислугу років в сумі - 6045.25 грн. (шість тисяч сорок п'ять гривень 25 копійок), в тому числі: 1391.25 грн. - винагорода за вислугу років за друге півріччя 2013 року; 2955.00 грн. - винагорода за вислугу років за 2014 рік; 1699.00 грн. - винагорода за вислугу років за друге півріччя 2015 року; з утриманням з цієї суми - 6045.25 грн. податків та обовязкових платежів.

2. Стягнути з відповідача, Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», (філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»), на користь позивача, ОСОБА_1, - 5000.00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 копійок), для компенсації завданої йому моральної шкоди, пов'язаної з незаконною невиплатою йому відповідачем заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років.

3. Стягнути з відповідача,Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс», (філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»), на користь позивача,ОСОБА_1, - 551.20 грн., для відшкодуваня судових витрат в виді судового збору, та в дохід держави України судовий збір - 551.20 грн., за задоволену майнову вимогу (стягнення заборгованості по зарплаті).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі - 6045.25 грн., з утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам та третій особі.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.