УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костів Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел Олена Олегівна, ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

29.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікулової Ірини Ігорівни, відповідно до заявлених вимог просив визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 755/25440/10-ц, виданого 30.01.2015р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття, винесену 03 лютого 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікуловою Іриною Ігорівною; зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікулову І.І. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 755/25440/10-ц.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києві Вікулова Ірина Ігорівна, на постанову про відкриття виконавчого провадження залишено без розгляду. (а.с.5-6)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 липня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року скасовано, питання відкриття провадження передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.22-24) На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року, скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікулова Ірина Ігорівна, на постанову про відкриття виконавчого провадження - задоволено частково. Визнано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2015 р., ВП№46342970, з виконання виконавчого листа № 755/25440/14-ц - неправомірною. Скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2015 р., ВП№46342970, з виконання виконавчого листа № 755/25440/14-ц. В іншій частині заявлених вимог скарги - відмовлено. (а.с.92-95) Ухвалою Апеляційного суду міста від 22 березня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.141-142). На виконання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року, на підставі протокольної ухвали суду від 21 квітня 2016 року залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи ОСОБА_3, стягувача у процедурі виконавчого провадження. (а.с.156) 23 травня 2016 року представником заявника ОСОБА_5 подано клопотання про залучення до участі у справі у якості заінтересованої особи державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел Олену Олегівну, про що судом постановлено протокольну ухвалу від 23 травня 2016 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задовольнити скаргу на дії державного виконавця з підстав, викладених у поданій до суду скарзі, та пояснень, наданих його уповноваженим представником в судовому засіданні.

Представник заявника ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця з підстав, викладених у поданій до суду скарзі та письмових пояснень, які долучено до справи (а.с.161-165), пояснив, що 03.02.2015 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, на підставі заяви стягувача ОСОБА_3, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46342970 з виконання виконавчого листа №755/25440/10-ц, виданий 30 січня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник ОСОБА_1 вважає постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження неправомірною, оскільки пред'явлений стягувачем до виконавчої служби виконавчий документ - дублікат виконавчого листа №755/25440/10-ц, виданий 30 січня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва, не містить даних щодо особи боржника, а саме: не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника. Крім того, при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не враховано той факт, ІНФОРМАЦІЯ_5 дитині - ОСОБА_4, на утримання якої за рішенням суду присуджено з боржника до сплати аліменти, досягла повноліття, а виконавчий лист пред'явлено стягувачем до примусового виконання 03.02.2015 року, тому державний виконавець не мав законних підстав для відкриття виконавчого провадження. Суб'єкт оскарження - державний виконавець Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел О.О., в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові заперечення на подано заявником скаргу, просила в задоволенні скарги відмовити та розглядати справу у її відсутність. (а.с.234-235)

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її уповноважений представник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги боржника на дії державного виконавця, вважають правомірними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на виконання виконавчого листа №755/25440/10-ц, виданий 30 січня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки боржником рішення суду добровільно не виконано, нарахована державним виконавцем заборгованість по аліментам не погашена.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_5, заінтересованої особи ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_6, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Як з'ясовано судом, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2008 року присуджено стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2008р. та до її повноліття. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 р. задоволено заяву ОСОБА_3 та видано дублікат виконавчого листа за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2008 року по цивільній справі №2-916/08 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

03 лютого 2015р. постановою державного виконавця ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження №463452970 за виконавчим листом №755/25440/14-ц, виданим 30.01.2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 лютого 2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 34).

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до положень частини першої та шостої ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, тобто до 09 березня 2011 року, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на 2008 рік) рішення про стягнення аліментів підлягають негайному виконанню, а тому державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання документів в порядку, встановленому цим Законом, проводить відповідні виконавчі дії.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

У відповідності до положень п.7.5.10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, передбачено, що стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного терміну, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягення дитиною повноліття. (п.7.21 Інструкції)

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та матеріали виконавчого провадження №46342970, яке в ксерокопії долучено до матеріалі справи (а.с.172-228), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2015 року, яка винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікуловою І.І., оскільки стягувач в процедурі виконавчого провадження ОСОБА_3 скористалась правом пред'явити до виконання виконавчий лист №755/25440/14-ц, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 30 січня 2015 року, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які присуджено за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2008 року, сам факт досягнення дитиною повноліття не є підставою для припинення аліментних правовідносин та звільнення боржника від обов'язку виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Як роз'яснено у п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Виходячи з наведеного, суд враховує, що згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам від 28 квітня 2016 року (вих.№6), складена державним виконавцем Гевел О.О., з урахуванням положень ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», у боржника ОСОБА_1 за період з 07 жовтня 2011 року по 07 жовтня 2014 року виникла заборгованості по сплаті аліментів на загальну суму 42894,47 грн. (а.с.226-228), в свою чергу боржник, будучи обізнаним про наявність рішення суду про стягнення аліментів, не надав докази, які мали підтвердити виконання рішення суду в добровільному порядку, та не скористався правом оскаржити розмір заборгованості, визначений державним виконавцем, тому за сукупності наведених обставин державний виконавець не має правових підстав закінчити виконавче провадження.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення з даною скаргою до суду, суд враховує позицію заявника ОСОБА_1, яка висловлена безпосередньо у змісті поданої скарги, а саме те, що оскаржувану постанова державного виконавця від 03 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження отримана 22 травня 2015 року, ці обставини досліджені судом апеляційної інстанції та встановлені в ухвалі суду від 08 липня 2015 року, в свою чергу суб'єкт оскарження не скористався процесуальним правом надати докази щодо спростування викладених заявником обставин щодо дати отримання оскаржуваної постанови, тому є підстави вважати, що заявник ОСОБА_1 звернувся з цією скаргою до суду з дотримання визначених законодавством строків.

Суд критично відноситься до позиції заявника ОСОБА_1, який посилається як окрему підставу для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відсутність у виконавчому документі особистих даних боржника, а саме: ідентифікаційного номеру, оскільки у виконавчому документі зазначено найменування стягувача та боржника, їх місцезнаходження, що є достатніми даними, наданими державному виконавцю, для ідентифікації особи як боржника так і стягувача.

В той же час, відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержати безоплатно від органів та організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, а саме, у постанові ВСУ від 21 травня 2014 року у справі №6-45цс14, постанові ВСУ від 25 червня 2014 року у справі №6-62цс14.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині вимог про зобов'язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікулову І.І. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 755/25440/10-ц, оскільки суд не вправі зобов'язувати державного виконавця до вчинення дій, які визначені Законом України "Про виконавче провадження" та можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел Олена Олегівна, ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 2, 11, 19, 21, 22, 23, 25 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, ст.ст.72, 209-210, 383-387 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Гевел Олена Олегівна, ОСОБА_3 про визнання неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я