Провадження №4-с/523/132/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі

головуючого судді Пепеляшкова О.С.,

при секретарі Лапчинській О.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи заступник начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного ТУЮ у Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До суду зі скаргою на дії державного виконавця звернувся представник ОСОБА_1 ОСОБА_4, яка вказала, що при здійсненні виконавчого провадження за № 49502985 за виконавчим документом, боржником по якому є заявник, субєктом оскарження було допущено ряд порушень чинного законодавства України. А саме, 30.11.15р., по закінченню строку пред'явлення виконавчого документу до виконання 08.07.15, державний виконавець Войтенко В.В. вдруге незаконно відкрив виконавче провадження - № 110/2 (№ 49502985) з виконання виконавчого листа № 523/2014/14-ц Суворовського районного суду м. Одеси від 08.07.14р. про стягнення грошової суми зі ОСОБА_1 за заявою стягувача, в додатку до якої містився виконавчий лист, який стягувачу не повертався. Крім того скарга містить зазначення того, що в цьому ВП були ще й порушені строки виконання, які становлять 6 місяців до завершення виконавчого провадження, - відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону «Про виконавче провадження». Також в скарзі міститься твердження про те, що всупереч положень ст. 47 Конституції України, відповідно до змісту яких ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а таке (про примусове позбавлення єдиного житла ОСОБА_1В.) відсутнє. Окремо заявник зазначає, що доля надлишкових 93 405,78 грн., що залишились після реалізації квартири, невідома, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про те, що воно не приєднувалося до зведеного, не було об'єднано в зведене, тим більше що зберігалося в архіві відділу як закінчене.

На підставі викладеного скарга містить вимоги про визнання дії заступника начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного ТУЮ у Одеській області ОСОБА_2 щодо закінчення виконавчого провадження № 110/2 (49502985) від 30.11.2015р. неправомірними та визнання постанови від 18.08.2016р. про закінчення виконавчого провадження № 110/2 (49502985) від 30.11.2015 р. неправомірною та скасувати її.

В судовому засіданні адвокат заявника ОСОБА_4 вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, додавши, що при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження були відсутні будь-які постанови про обєднання виконавчих проваджень, а постановою про закінчення виконавчих проваджень також скасовані арешти, накладені в інших виконавчих провадженнях.

Заступник начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного ТУЮ у Одеській області ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги, посилаючись як на найголовніше на те, що виконавчий документ виконано в повному обсязі, скаржник гроші отримав, та додав, що решта грошей була отримана іншим стягувачем ПАТ К „ПриватБанк, що раніше боржником також оскаржувались дії рішення державного виконавця, яки судом були визнані правомірними. Вказував, що при здійсненні виконавчих дій по виконанню рішення суду порушень чинного законодавства допущено не було.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 заперечував проти задоволення вимог скарги, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали виконавчих проваджень, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою від 17.02.2014р. серії ВП № 42123076 першого Суворовського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 13.02.2014р. про накладення арешту на ? частину квартири 57 по вулиці Десантний бульвар,

буд.№ 18 в м.Одесі, яка належить ОСОБА_1; постановою від 11.03.2014р. вказане виконавче провадження закрито у звязку з виконанням судового рішення в повному обсязі.

17.07.2014р. заступником начальника першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якому присвоєно номер ВП № 44039178 по виконанню виконавчого листа № 523/2014/14-ц, виданого 08.07.2014р. Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 89 714 грн.; проте постановою від 18.11.2015р. виконавчий документ повернуто органу, який його видав, оскільки судове рішення оскаржується в апеляційному порядку.

Постановою від 30.11.2015р. заступником начальника першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 523/2014/14-ц, виданого 08.07.2014р. Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 89 714,75 грн., ВП № 49502985.

10.08.2016р. Суворовським відділом ДВС було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження ВП № 49502985 до зведеного виконавчого провадження № 51955711, яке веде Суворовський ВДВС ГТУЮ в Одеській області.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП № 49502985, ? частина квартири 57 по вулиці Десантний бульвар, буд.№ 18 в м.Одесі, яка належить ОСОБА_1 була реалізована з електронних торгів 10.08.2016р.,

12.08.2016 року на депозитний рахунок відділу надійшли грошові кошти у сумі 182 487,40 грн. від переможця електронних торгів відповідно до протоколу про проведення електронних торгів, № 189784 від 10.08.2016 року, лот № 161190. Грошові кошти які надійшли на депозитний рахунок відділу, були перераховані стягувачам у межах зведеного виконавчого провадження а саме: відповідно до розпорядження від 17.08.2016р., В-11/309, ВП 49497714, 70207,45 грн. на користь ПАТ КБ „ОСОБА_6, як сплата боргу по наказу № 916/2638/15 виданого 31.07.2015р. Господарським судом Одеської області, 7 020,75 грн. виконавчого збору, 30 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 12,72 грн. витрат за користування СДРВП, та відповідно до розпорядження від 17.08.2016 року В-2/12 ВП 49502985, 89 714,75 грн. на користь ОСОБА_3, як борг згідно виконавчого листа № 523/2014/14-ц виданого 08.07.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси, 8971,47 грн. виконавчого збору, 30 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 12,72 грн. витрат за користування СДРВП, залишок коштів у розмірі 6 487,54 грн. залишено на розрахунковому рахунку відділу, до надходження реквізитів від ОСОБА_1

Постановою від 18.08.2016р. заступником начальника першого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2 було закінчено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 523/2014/14-ц, виданого 08.07.2014р. Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 89 714,75 грн., ВП № 49502985, припинено чинність арешту та розшуку майна боржника, знято арешт з нерухомого майна, накладений постановою 44039178 від 03.09.2014р., з ? частини квартири 57 по вулиці Десантний бульвар, буд.№ 18 в м.Одесі, яка належить ОСОБА_1, накладений постановою 42123076 від 17.02.2014р.

ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Арешт на майно боржника може бути накладений як під час відкриття виконавчого провадження, так і в процесі здійснення інших виконавчих дій шляхом, в тому числі винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника та накладення на нього арешту.

Зокрема, ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Положеннями ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення

виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Таким чином неспроможними є твердження скаржника про безпідставність відкриття виконавчого провадження та зняття арешту з реалізованого майна при закінченні виконавчого провадження, так як такі дії відповідають вимогам Закону.

Стосовно посилань скаржника на необхідність закриття провадження по іншій причині як підстави скарги суд виходить з того, що за положеннями ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Та стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначає підстави закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутня така підстава як закінчення строку здійснення виконавчого провадження, а п.6 ч.1 цієї статті визначає іншу підставу - закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, що є іншою підставою для закриття провадження, тому вказане посилання скаржника є безпідставним.

Оцінюючи зауваження в скарзі на безпідставну реалізацію житла боржника, порушення таким чином його конституційних прав, суд звертає увагу на те, що Загальний порядок виконання рішень викладається у главі пятій Закону України "Про виконавче провадження". Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається у розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору, передбачений певний порядок його здійснення (глава 4 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином судом не можуть бути розцінені законні дії державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» по реалізації майна боржника як порушення його конституційних прав.

Грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з матеріалів досліджених виконавчих проваджень, сума від реалізації майна боржника була розподілена відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином суд дійшов до висновку про відсутність з боку субєкта оскарження порушень вимог чинного законодавства при здійснені ним виконавчих дій, яки б вплинули на права скаржника та привели до задоволення вимог про визнання дій протиправними та скасування постанови про закриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 209, 210, 293, 383, 385-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, ОСОБА_1, заінтересовані особи заступник начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного ТУЮ у Одеській області ОСОБА_2 й ОСОБА_3 залишити без задоволення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя