Справа № 520/3962/16-ц
Провадження № 2/520/2837/16
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Прохорова П.А.,
при секретарі Цвігун А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовомДепартамента комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа- Одеська міська рада, про стягнення матеріальної шкоди,-
Позивач звернувся до суду з наведеним позовом, у якому вказуючи на порушення майнових прав територіальної громади м. Одеси та на свої представницькі повноваження, щодо здійснення захисту таких прав просив суд стягнути з відповідача суму збитків 200201,00 грн., як компенсацію вартості майна територіальної громади, що вибуло з власності територіальної громади у власність відповідача поза волею його розпорядників та повернення якого в натурі вбачається неможливим.
Учасники справи у судове засідання не зявились. Про час та місце вирішення справи сторони повідомлялись у встановленому законом порядку, однак про поважні причини своєї неявки до суду не повідомили.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення заводного рішення не заперечував.
Відповідач жодних заяв, клопотань або заперечень не надав.
З викладених обставин, зважаючи на те, що відповідач за обставинами розгляду справи повторно не зявився до суду не повідомляючи при цьому про поважність причин такої неявки, суд, керуючись положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України, 224-226 ЦПК України, ухвалив розглядати справу на підставі наявних доказів та постановити Заочне рішення.
Так, дослідивши доводи позову та перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне.
Згідно з рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 р. № 56-У «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежитлових приміщень, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси повноваження по виконанню функцій орендодавця були покладені на Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.
Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-УІ Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.
Згідно зі ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, утому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.
Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюється безпосередньо територіальною громадою та утвореними нею органами місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі і нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Відповідно до ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі судового захисту прав місцевого самоврядування.
Крім того засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують право на захист порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів особи безстороннім та належним судом, утвореним відповідно до закону.
Звертаючись до суду за захистом свого права позивач самостійно обирає спосіб захисту його права та інтересу.
При цьому ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, передбачають, що сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.
Так, з наданих до суду доказів та пояснень вбачається, що Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.09.2004 року № 586 було видано свідоцтво про право власності від 30.06.2006 р. САА № 433582 на нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 126,0 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 28, яке належним чином зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН.
У наступному Приморським районним судом м. Одеси було прийнято рішення від 04.04.2006 р. по справі № 2-5322/06 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 126,0 кв.м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 28, відповідно до якого зазначені позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.
Не погодившись із вказаним рішенням Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради звернулось до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою у якій просило скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2006 р. та передати справу на новий розгляд.
23.01.2008 року Апеляційний суд Одеської області задовольнив апеляційну скаргу Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, та повернув справу на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2008 р. позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради був залишений без розгляду.
При цьому на підставі скасованого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2006 року, у період, коли воно вважалось таким, що набуло законної сили, за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 126,0 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 28.
24.11.2006 р. ОСОБА_1 здійснив відчуження вищевказаного об'єкту нерухомості на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_2, який посвідчений державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3
11.02.2008 р. ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 купив нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5
27.01.2009 р. на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_6Є купила вищевказане нежитлове приміщення.
25.01.2011 р. на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 купила вищевказане нежитлове приміщення.
У наступному, з метою повернення спірного приміщення територіальній громаді м. Одеси, Департамент звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_7 за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6Є, про визнання договору купівлі- продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Рішенням Приморського районного суду міста ОСОБА_6 від 08.04.2014 р. по справі № 2/522/892/14 було винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимог Департаменту було відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30.10.2014 р. вказане рішення залишено без змін.

При цьому, Вищий спеціалізований суд України встановив, що оскільки останній власник ОСОБА_7 набула майно в порядку встановленому для виконання судового рішення та є добросовісним набувачем, то в неї не може бути витребуване майно на підставі ст. 388 ЦК України.

З огляду на зазначене, повернення у комунальну власність нежитлових приміщень, загальною площею 126,0 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 28, не вбачається можливим.

Право власності територіальної громади м. Одеси на спірне приміщення засвідчено у свідоцтві про право власності від 30.06.2006 р., що є чинним.

Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи, (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язано повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частина 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України передбачає, що в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Верховний Суд України у постанові № 6-88цс13 від 02.10.2013 р. наступним чином роз'яснює інститут безпідставного отримання чи збереження майна:

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявністю трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1.набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2.шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3.обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4.відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

ОСОБА_1 набув право власності на підвальне приміщення на підставі рішення суду, яке згодом було скасоване. Так, підстава, відповідно до якої було набуте майно згодом відпала. Проте, Відповідач відчужив це майно на підставі договору купівлі-продажу та отримав за нього кошти. Таким чином, ОСОБА_1 збільшив свій майновий стан за рахунок територіальної громади м. Одеси, яка поза волею уповноважених на управління комунальним майном органів втратила своє майно.

Оскільки, з наведених вище обставин, на теперішній час через дії ОСОБА_1 щодо набуття права власності та відчуження об'єкту нерухомості, неможливо повернути обєкт комунальної власності, до правовідносин що склались застосуванню підлягає положення ч. 2 ст. 1213 ЦК У країни, що передбачає, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілій особі безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

З договору купівлі-продажу від 25.01.2011 р. вбачається, що вартість нежитлових підвальних приміщень, загальною площею 126,0 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 28, складає 200201,00 грн. Інших відомостей про актуальну вартість зазначеного майна до суду не надано.

Таким чином суд, зважаючи на те, що зазначені вище обставини підтверджені належними та допустимими доказами, та на те, що копії відповідних судових рішень та договорів долучені до матеріалів справи, надаючи оцінку наданим доказам у їх системній сукупності, доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених ним судових витрат в розмірі 2002,01 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 141, 145 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 327, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 3, 10,11, 57-61, 169, 208-209, 213-216, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позовну заяву Департамента комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа- Одеська міська рада, про стягнення матеріальної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 4, м. Одеса, 65043, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (місцезнаходження: вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, рахунок № 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ) матеріальну шкоду в сумі 200201,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради компенсацію понесених позивачем судових витрат в розмірі 2002,01 грн.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров