Справа № 215/8053/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

позивача - ОСОБА_1К

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2013 року ОСОБА_1 звернувшись до суду, просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на своє утримання, як непрацездатного чоловіка у розмірі ? частини всіх видів заробітку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач пояснив, що 24.11.2007 року він - ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3. Від шлюбу спільних дітей не має.

В серпні 2009 року ОСОБА_1 отримав виробничу травму, внаслідок чого став інвалідом І групи - втратив зір, двоє рук. Одразу їх шлюбні відносини суттєво погіршилися. ОСОБА_3 одразу стала цуратися його каліцтва, фактично відмовилась від нього, почала його ігнорувати та морально тиснути на нього, повсякденно кажучи, що їй потрібен здоровий чоловік а не каліка. ОСОБА_3 забула, що коли ОСОБА_1 був здоровий та працював, то він фактично сам утримував їх родину та не відмовляв їй в жодному проханні. Все це робилося з метою створення комфортних умов для сімї.

ОСОБА_3, мотивуючи необхідністю налагодження особистого життя, вимусила ОСОБА_1 переселитися у квартиру свого брата та матері за адресою м. Кривий Ріг, вул. Маршака, 3/38, щоб вони підтримували та здійснювали догляд за ним.

Допомогу по утриманню та догляду ОСОБА_1 надавали виключно мати і брат, а ОСОБА_3 повністю відсторонилась від нього, ігноруючи всі його прохання.

Рішенням від 09.09.2013 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, розглянувши позовну заяву ОСОБА_3, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

На теперішній час ОСОБА_1 не працює, є інвалідом І групи, внаслідок трудового каліцтва. Така група інвалідності йому встановлена довічно ще під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3.

ОСОБА_1 отримує щомісячний дохід в сумі 6751 (шість тисяч сімсот п'ятдесят одна) грн. 87 коп., який складається з пенсії в розмірі 949 (девятсот сорок дев'ять) грн., страхових виплат у розмірі 5133 (п'ять тисяч сто тридцять три) грн. 13 коп., допомоги за постійний сторонній догляд у розмірі 609 (шістсот девять) грн. та індексації страхових виплат у розмірі 60 (шістдесят) грн. 74 коп.

Згідно довідки ТОВ «НЕСТЛЕ Україна» від 23.02.2016 року № 4050 оклад за посадою фахівця-аналітика товарного ринку, яку займає ОСОБА_3 з 01.01.2014 року по теперішній час становить 8829 (вісім тисяч вісімсот двадцять девять) грн.

Вважає, що реальний рівень доходів ОСОБА_3 у два рази перевищує рівень доходів ОСОБА_1, у звязку з цим ОСОБА_3 має повну матеріальну змогу виплачувати аліменти на утримання колишнього чоловіка.

Але ОСОБА_3 жодної матеріальної допомоги ОСОБА_1 не надає, хоча відповідно до статей 75, 76 Сімейного кодексу України на неї покладено законом обовязок по його утриманню у звязку з непрацездатністю.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі ? частини з усіх видів її заробітку (доходу), але і менше 30 % розміру прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня пред'явлені цього позову.

Відповідач ОСОБА_3 вважає, що позовні вимоги та обставини на які посилається позивач в своєму позові є безпідставними, твердження викладені в позовній заяві не підтверджені належними доказами, більша частина обставин викладених в позові є лише припущеннями та не відповідають дійсності.

Так в своєму позові, позивач посилається на те, що їх шлюб було розірвано в 2012 році за її ініціативою, але це не відповідає дійсності. Оскільки з 2009 р. після того, як ОСОБА_1 отримав виробничу травму та став інвалідом, вона - ОСОБА_3 доглядала за ОСОБА_1 Це були самі тяжкі часи. Вона три роки була постійно поруч з чоловіком та лікувала не тільки його фізичні травми, а і моральні. Три роки, вона була постійно поруч з ним. Але в 2012 році, мати позивача наполягла на тому, щоб її син переїхав жити до неї, пояснюючи це тим, що вона вимушена багато робити щоб утримувати свою сімю. Але їй це не заважало утримувати свого чоловіка та піклуватись за ним. Однак після переїзду їх відносини стали швидко погіршуватись, не без допомоги родичів чоловіка, що в кінці кінців призвело до конфліктів та розлучення. Тому твердження позивача, що вона вимусила його висилитися з квартири в якій вони проживали разом, жодним чином не відповідає дійсності, та не підтверджується жодним доказом.

Також, в позовній заяві позивач вказує на те, що вона разом з сином самовільно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ці доводи не відповідають дійсності, оскільки вона та її син проживають по зазначеній адресі на підставі реєстрації та дану квартиру вони купували з позивачем в період сумісного проживання та на сумісні кошти.

ОСОБА_1 проживав з нею, ОСОБА_3 в цивільному шлюбі з 2005 року до 2007 року і в цей час вони винаймали квартиру для спільного проживання, після чого в серпні 2007 року взяли кредит в банку для придбання власної квартири АДРЕСА_1, при цьому вона була поручителем по кредитному договору, та разом з колишнім чоловіком сплачувала кошти за кредитом. Осінню 2007 р. вони зареєстрували шлюб, та весь цей час до реєстрації шлюбу проживали разом.

Незважаючи на це, судовим рішенням право власності на це житло було надано лише позивачу. Відразу після рішення суду, позивач звернувся до суду з позовом про виселення її з сином з цієї квартири. Однак суд не знайшов підтвердження викладеним в позовної заяві обставинам, та підстав для виселення їх з цієї квартири.

Отже, позивач постійно посилається на те, що вона з сином проживає в квартирі власником якої є ОСОБА_1, при цьому замовчує той факт, що він в судовому порядку фактично позбавив її ж частки майна, яка була придбана на сумісні кошти під час їхнього сумісного проживання.

Представник позивача постійно вказується на те, що вона силою висилила позивача з квартири, що вона вчиняє перешкоди йому та його родичам в користуванні житлом, та відсторонилась від хворого інваліда. Вважає, що це є спробою ввести суд в оману і позивач такі факти в суді довести не зміг. Навпаки, вона три роки, після отримання позивачем каліцтва, цілодобово піклувалась ним. У них були чудові стосунки. Після переїзду позивача до матері їй стали перешкоджати в спілкуванні с чоловіком, у них постійно стали виникати сварки з його родичами, що в решті призвело до їхнього с чоловіком розриву. Останні роки, всі дії родичів позивача зводились до того, щоб позбавити їх з чоловіком житла. В діях родичів позивача вона бачить лише намагання привласнити собі квартиру, яку вони купували разом з чоловіком та використовувати її у власних цілях. А позов про стягнення аліментів є лише спробою компенсувати кошти, які вони не змогли отримати продавши вищезазначену квартиру.

В продовж часу, коли вона доглядала за чоловіком, його стан здоровя постійно покращувався. Зараз, вона бачить що піклуванням про нього ніхто не займається. І як стверджує представник позивача, стан його здоровя став тяжким. Це ще раз наводить на думку, що родичів позивача турбує не його стан здоровя, а його квартира та гроші, якими вони хочуть заволодіти. Тому спілкування зі нею йому заборонено, і в цю квартиру вони не хочуть його перевозити виключно щоб не допустити їхнього спілкування та належного догляду за ним.

Представник позивача стверджує, що вона ні разу не зявилась за місцем проживанням ОСОБА_1 при цьому замовчують те, що відразу після того як позивача перевезли до матері їй жодного разу не дали можливості з ним поспілкуватись.

Ще раз наполягаю на тому, що вона жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 користуватись його квартирою, оскільки з її боку немає жодних перешкод для того щоб він проживав в квартирі разом з нею, її сином та його опікунами.

Також позивач в позовній заяві стверджує, що отримує дохід в розмірі 6751.00 грн та інших доходів не має. Це також є не правдою. На даний час дохід ОСОБА_1 складає 7880.00 грн. (мінімальна пенсія - 1078 грн. + регрес 5133,13 + 1000.00 грн. страхові виплати + 609.00 грн. + 60.00 грн. догляд та компенсація), а це більше семи прожиткових мінімумів встановлених Законом.

В позовної заяві позивач вказує на те, що в 2015 році він витратив на своє лікування 26771.00 грн. Квитанції та квитки, представлені в якості доказів вказують на те, що позивач проходив лікування за межами України. При тому, що таке лікування в нашій державі позивачу проводиться безкоштовно. Тобто позивач свідомо відмовився від безкоштовного лікування в Україні, та витратив кошти на лікування за кордоном, хоча обєктивних підстав для цього не було.

Твердження позивача що в Україні відсутні технічні можливості забезпечити проведення належного курсу лікування та банальну відсутність в Україні державних лікарів-фахівців, які можуть вилікувати хвороби ОСОБА_1 - є безпідставними та жодним належним доказом не підтверджені.

Крім того, позивач лише один раз за два роки витратив кошти на лікування. Якщо навіть брати його дохід в розмірі вказаному в позові 6751.00 грн.,то за два роки його дохід складає 162 024.00 грн. з яких лише 26771.00 грн. було витрачено на його лікування.

При цьому в позовній заяві вказано, що він витрачає на лікування 2/3 своїх доходів, але спираючись на надані позивачем докази не складно підрахувати, що його витрати на лікування складають лише 1/6 його доходів. Це ще раз доказує те, що позивач навмисно надає неправдиві данні, чим намагається ввести суд в оману.

Законом встановлено, що аліменти на утримання одного із подружжя утримуються якщо однією стороною доведено що вона дійсно потребує матеріальної допомоги, а другий з подружжя має можливість таку допомогу надавати.

Зараз її дохід складає 7234 грн., що на 646 грн. менш ніж дохід позивача.

З цих коштів вона сплачує 2000 грн. добровільних аліментів на свою матір, яка потребує її допомоги і добровільні аліменти вона почала сплачувати своїй мамі після того, як трапилась трагедія з її колишнім чоловіком, оскільки весь час вона проводила поряд з ним, займалась його лікуванням та всебічно його підгримувала, та не мала змоги деякий час відійти від нього та залишити на одинці, потім, крім догляду за чоловіком, вона була вимушена піти працювати, щоб забезпечувати сімю харчами, та мати можливість сплачувати за лікування ОСОБА_1 Тому часу на підтримку своєї мами у неї не було і вона була вимушена допомагати їй хоча б матеріально. Зараз вона також не може підгримувати інакше як матеріально, оскільки вимушена тяжко працювати, знаходячись в постійних відрядженнях, щоб прогодувати сімю, сплачувати комунальні послуги, та лікувати свої хвороби.

Крім того, фактично на її утриманні знаходиться її син - ОСОБА_5, який не працевлаштований, не має своєї сімї та проживає з нею. Вона, як і позивач, вимушена сплачувати комунальні послуги, лікуватись та харчуватись.

Крім того, в результаті перенесеного стресу повязаного з травмою її колишнього чоловіка (позивача по справі), тяжкої роботи, яка була необхідна щоб поставити на ноги ОСОБА_1 та утримувати їх сімю, постійних судових тяжб, ініційованих позивачем, вона повністю втратила здоровя. Вона отримала цілий ряд хронічних захворювань: попереково-крижова радикулопатія, дисциркуляторна ангіодистонія з вестибуло-мозочкового синдромом, спондилогенной цервікоторакалгія, які потребують постійного лікування, - не менш двох разів на рік, та коштовних ліків.

Її хвороби повязані з трагедією, що сталась в їх сімї з чоловіком, і зявились вони саме після нещасного випадку з ОСОБА_1, що відображено в її історії хвороби. До того моменту вона була майже здоровою людиною. І як би сторона позивача не намагалась виставити її черствою бездушною людиною, вона дуже тяжко переживала те горе, яке трапилось в їх сімї. Три роки свого життя та здоровя, вона поклала на те, щоб поставити на ноги свого колишнього чоловіка. І це нервове та фізичне навантаження дались в знаки.

Зараз дохід позивача значно перевищує прожитковий мінімум (1074 грн.), встановлений Законом, а враховуючи стан її здоровя, необхідність матеріально підтримувати свою матір та сина, невизначеність з подальшим працевлаштуванням та рівнем заробітної плати, - то вона не має можливості надавати матеріальну допомогу (аліменти) позивачу.

На підставі вищевикладеного, просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підтверджені в судовому засіданні доказами, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. № 80-УІІІ. встановлено прожитковий мінімум для осіб що втратили працездатність на рівні 1074,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Сторони не оспорюють ті факти, що вони були подружжям та на цей час розірвали шлюб а також позивач ОСОБА_1 отримав виробничу травму, внаслідок чого став інвалідом І групи - втратив зір, двоє рук.

Судом встановлені доходи сторін по справі. Позивач ОСОБА_1 має щомісячний дохід 7880.00 грн. (мінімальна пенсія - 1078 грн. + регрес 5133,13 + 1000.00 грн. страхові виплати + 609.00 грн. + 60.00 грн. догляд та компенсація) а.с.86,87,88,103.

Дохід щомісячний відповідача ОСОБА_3 складає 7234 грн. а.с.89.

Посилання позивача на те, що йому для лікування його хвороби в результаті отримав виробничої травми потрібно витрачати великі кошти на ліки, є необґрунтованими. Оскільки, при отримані вищеназваної травми, кошти витрачені на ліки повертаються хворому.

Крім того, суд бере до уваги посилання відповідача, на ті факти, що вона додатково витрачає свої кошти (матеріально підтримує в добровільному порядку) своїй матері ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є людина похилого віку, пенсіонер з пенсією 1135 грн. а.с.90,91,92,93-95.

А отже, позивач не може бути віднесений до осіб, які потребують матеріальної допомоги у розумінні положень ч.4 ст.75 СК України, що в свою чергу виключає наявність в нього права на утримання (аліменти), як той із подружжя, який є непрацездатним, відповідно до вимог, встановлених ст.75, 76 СК України.

На підставі ст.ст. 75, 76, 77 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10,11, 60,209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: