Справа № 456/1274/16-ц
Провадження № 2/456/1115/2016
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

25 листопада 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Факторингова компанія «Рантье» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє», звернувся в суд з позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача, ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 19110,92 грн., яких: за тілом кредиту 14037 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 5073,92 грн., судовий збір в розмірі 1378 грн., що сплачений при поданні позовної заяви та 300,00 грн. витрат повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 22.05.2014 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р25.105.76087 відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 14037,00 грн. зі сплатою 6,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти. Станом на 31.09.2015 відповідач не повернув банку отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив відсотків та комісію на загальну суму 19110,92 грн.

31.09.2015 між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1. Згідно умов вказаного договору ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) ТОВ «ФК «Рантье» з 31.09.2015, а позивач відповідно до договору Факторингу та вимог чинного законодавства набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог.

На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації.

Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 31.09.2015 становила: основний борг - 6814,85 грн.; прострочений борг - 7222,15 грн.; строкові проценти - 5073,92 грн. Загальна заборгованість - 19110,92 грн.

Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплат на загальну суму 0,00 грн. Останній платіж боржником здійснено 26.09.2014 року.

Станом на 30.03.2016 заборгованість за кредитним договором становить: за тілом кредиту - 14037,00 грн.; за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 5073,92 грн. Загальна заборгованість - 19110,92 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Факторингова компанія «Рантье», а тому з останнього необхідно стягнути заборгованість та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти постановлення заочного рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення

Матеріалами справи встановлено, що 22.05.2014 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р25.105.76087 на суму 14037,00 грн. зі сплатою 6,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідно до п.1.2 вищевказаного кредитного договору банк надає кредит строком на 30 місяців.

У відповідності до п.2.1 вказаного кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 22 числа кожного місяця згідно графіку щомісячних внесків за кредитним договором.

У відповідності до вимог ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога).

В судовому засіданні встановлено, що 30.09.2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №30/09-1, на підставі якого всі грошові вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «Рантье».

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, на виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 525 ЦК України не передбачає односторонньої відмови від виконання зобовязання.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.ст.610,611,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №Р25.105.76087 від 22.05.2014 року відповідач отримав в ПАТ «Ідея Банк» кредит у розмірі суму 14037,00 грн. зі сплатою 6,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

ПАТ «Ідея Банк» свої зобовязання за договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач ж свої зобовязання згідно договору не виконав, не сплатив кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотків та інші платежі відповідно до умов договору.

У звязку з порушенням виконання зобовязання за кредитним договором у відповідача станом на 30.03.2016 виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить: за тілом кредиту - 14037,00 грн.; за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 5073,92 грн. Загальна заборгованість - 19110,92 грн.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов'язання ним виконано відповідно до умов договору, або не виконано не з його вини.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Однак, як безспірно вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції щодо отримання позичальником ОСОБА_1 кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості.

Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного доказу та спростування розрахунку поданого позивачем та належного виконання зобовязань за договором, тому суд вважає, що є всі підстави стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 30.03.2016 року становить 19110,92 грн..

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) 300,00 (триста гривень 00 копійок) витрат повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 83, 209, 212, 213, 215, 224, 226 ЦПК України, ст., ст. 509, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальності «Факторингова компанія «Рантье» заборгованість за кредитним договором №Р25.105.76087 від 22.05.2014 року у розмірі 19110,92 грн. (девятнадцять тисяч сто десять гривень 92 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальності «Факторингова компанія «Рантье» судові витрати у розмірі 1678,00 грн. (одна тисяча шістсот сімдесят вісім гривень 00 копійок).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його отримання.

Головуючий-суддя ОСОБА_2