22-ц/775/287/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Турченко О.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Бугрим Л.М., Гаврилової Г.Л.,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

28 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2015 року скасований судовий наказ від 07.02.2014 року про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 3280,16 грн. Проте за вказаним судовим наказом з його пенсії фактично була стягнута сума понад 1500 грн. Він є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС та не має іншого грошового доходу, окрім пенсії, вказана сума є для нього істотною. Через неправомірне стягнення з нього грошових коштів він перебував у пригніченому душевному стані, хвилювався, що призвело до погіршення стану здоров'я. Він був змушений їздити у різні інстанції, задіяні у процедурі стягнення, - пенсійний фонд, виконавчу службу, суд, по родичах та знайомим, які могли б допомогти йому у скрутній ситуації. Відповідач в свою чергу навіть не вибачився за свої ганебні протиправні дії щодо нього, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та компенсацією моральних страждань.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення SMS повідомлення по телефону № (+30, що підтверджується довідкою про доставку такого повідомлення. За таких обставин, враховуючи те, що в судове засідання прибув представник позивача, колегія суддів, з урахуванням думки учасників процесу, розглянула справу у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, заперечення представника ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» Чмірьової Л.С., яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» мало право звернутись до суду за захистом свого порушеного права, а скасування в подальшому судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію не свідчить про неправомірність дій працівників відповідача щодо позивача та завдання йому моральної шкоди.

З такими висновками суду колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони випливають з обставин справи, наявних у справі доказів та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За абзацом 2 пункту 5 даної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п.9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи як потерпілий від аварії на ЧАЕС 1 категорії, з 14.10.2004 року зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 (а.с.2,3).

Згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2015року про скасування судового наказу, заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу №264/1112/14-ц (провадження №2-н/264/115/2014) про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - задоволено. Судовий наказ Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області №264/1112/14-ц (провадження №2-н/264/115/2014) від 07.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 3280,16грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80грн - скасовано (а.с.4)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 31.03.2015 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.5).

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, позивач свої вимоги обгрунтовував тим, що моральна шкода йому заподіяна неправомірним діями працівників відповідача у зв'язку з необґрунтованим пред'явленням до нього вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію на підставі судового наказу, за яким проводились утримання з його пенсії та який був скасований ухвалою Іллічівського районного суду від 02.12.2015 року. Внаслідок таких дій відповідача були порушені його права, оскільки на підставі незаконного судового наказу були стягнуті кошти з пенсії у розмірі більше 1500грн. і ця сума для нього є істотною. Це викликало його хвилювання, призвело до погіршення стану здоров'я, піднявся тиск, у зв'язку з чим він змушений був купувати додаткові ліки. Також він вимушений був витрачати час та зусилля для з'ясування обставин щодо стягнення коштів з його пенсії та захисту свого права, звертатись за допомогою до близьких та друзів.

Між тим, як вбачається зі справи, на підтвердження своїх вимог, що така шкода йому заподіяна неправомірними діями відповідача позивач суду жодних належних та допустимих доказів не надав.

Надана позивачем суду ухвала Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2015 року (а.с.4) про скасування судового наказу №264/1112/14ц від 07.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 3280,16грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80грн. правильно судом першої інстанції не прийнята таким доказом, оскільки звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» скористався своїм правом на звернення до суду за захистом порушеного права у відповідності з положеннями ст.ст.3,4,95,96 ЦПК України.

Зі змісту ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2015 року вбачається, що приймаючи рішення про скасування судового наказу суд виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу від 02.09.2004 року та витягу з реєстру правочинів будинок АДРЕСА_2 було продано і боржник ОСОБА_2 з 14.10.2004 року зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, про що наявна відмітка у паспорті.

При цьому в ухвалі про скасування судового наказу суд не наводив висновки про неправомірність дій відповідача щодо звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Відсутні посилання в ухвалі суду і на період, за який ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» були пред'явлені вимоги до ОСОБА_2

У справі, що переглядається, позивач не пред'являв до відповідача вимог про визнання дій працівників відповідача неправомірними. Суду не надав будь-якого іншого рішення, яким би були визнані неправомірними дії працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по пред'явленню до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з позивача.

З огляду на наведене суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову із-за недоведеності позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не свідчать, що до них суд дійшов у порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд залишив поза увагою те, що особовий рахунок абонента послуг з енергопостачання з 2014 року належить ОСОБА_7, яка є власником будинку з 2004 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з особового рахунку на надання послуг з енергопостачання (а.с.25-26) абонентом за адресою АДРЕСА_2 з 2000 року значився ОСОБА_2, а на ОСОБА_7 особовий рахунок переоформлений 16.04.2014 року, тобто, після видачі судового наказу №264/1112/14ц від 07.02.2014 року, а тому не може свідчити про неправомірність дій працівників відповідача по направленню до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з позивача.

Заперечуючи проти позову представник відповідача вказував, що позивач не повідомив підприємство про продаж будинку, не звертався із заявою про закриття на його ім'я особового рахунку споживача послуг та новий власник не звертався на підприємство і не надавав будь-яких документів на переоформлення особового рахунку, тому абонентом за адресою: АДРЕСА_2 значився ОСОБА_2

Позивач та його представник не надали ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що в момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу відповідачу було відомо про переміну власника будинку і споживача послуг з енергопостачання.

Сам по собі факт скасування судового наказу також не свідчить про неправомірність дій працівників відповідача та про завдання цими діями позивачу моральної шкоди.

Відсутність укладеного між сторонами письмового договору про надання послуг з енергопостачання сама по собі не позбавляє права ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» висувати вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, оскільки відповідно до положень ст.ст.11,509 ЦК України права та зобов'язання можуть виникати і з юридичних фактів, актів цивільного законодавства, тому постачання електричної енергії в домоволодіння без укладеного письмового договору породжує у споживача цих послуг зобов'язання по оплаті спожитої електроенергії відповідно до положень Закону України «Про енергетику», закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357 (з наступними змінами та доповненнями).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою те, що відповідач неодноразово звертався до різних судових інстанцій з вимогами до позивача про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію до неналежної особи і надані суду 7 ухвал Жовтневого та Іллічівського районного суду, є неспроможними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи такі обставини не наводились позивачем в позовній заяві та в матеріалах справи відсутні копії таких ухвал суду. Тому, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, у суду першої інстанції не було підстав надавати правову оцінку діям відповідача щодо інших фактів звернення відповідача до позивача з вимогами про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно не прийняв доказом завдання моральної шкоди витяг з медичної картки, посвідчення інваліда, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з медичної картки амбулаторно хворого ОСОБА_2 в ній наявні записи про звернення позивача за медичною допомогою, але відсутній висновок фахівців про те, що погіршення стану здоров'я відбулось внаслідок неправомірних дій працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (а.с.22), позивач визнаний інвалідом 3 групи та є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.3).

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не випливають з обставин справи, ніякими належними, допустимими та переконливими доказами не підтверджені, не ґрунтуються на вимогах закону та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів не встановила апеляційних підстав для скасування рішення суду та задоволення позову, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

Бугрим Л.М.