Номер провадження: 22-ц/785/4224/16
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Короткова В.Д.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», в особі виробничого підрозділу Іллічівський РЕМ, про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 березня 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 р. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі - ГУ ДСНС України в Одеській області) звернулося до суду із вищезазначеним уточненим у грудні 2014 р. позовом, в якому остаточно просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5: 1) заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі - 6 739,35 грн.; 2) витрати по сплаті судового збору в розмірі - 243,60 грн.

Позовні вимоги ГУ ДСНС України в Одеській області обґрунтовувало тим, що у його управлінні знаходиться державне майно - пожарне депо разом з житловими приміщеннями за адресою - АДРЕСА_2 Відповідачі зареєстровані та проживають у кв. № 2 за вищевказаною адресою, користуються житлово-комунальними послугами. Однак сплачують їх у неповному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01.06.2014 р. виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.

ОСОБА_4 було вручено попередження про необхідність погашення боргу, але заборгованість погашена не була.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі за вказаних у позові підстав.

Представник відповідачів у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що спір виник із-за невизначеності статусу житлового приміщення. Розрахунок боргу є необґрунтованим. Пропущено строк позовної давності.

Третя особа свого представника у судове засідання не направила. Про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Надала письмові пояснення, в яких вказала, що відповідачі не знаходяться з нею у прямих договірних стосунках з постачання електроенергії. За поставлену електроенергію сплачує позивач, з яким укладено договір на постачання електроенергії.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.03.2015 р. у задоволенні позову ГУ ДСНС України в Одеській області відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.09.2015 р. апеляційна скарга ГУ ДСНС України в Одеській області задоволена.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.03.2015 р. скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ГУ ДСНС України в Одеській області в рівних частках з кожного заборгованість за комунальні послуги у розмірі - 6 739,65 грн. та судовий збір у розмірі - 365,40 грн..

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 р. касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволена частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16.09.2015 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказав, що апеляційний суд не визначився з обсягом та видами житлово-комунальних послуг, які фактично надавалися відповідачам. Не з'ясував та не встановив статус і розмір житлового приміщення, яке займають відповідачі, а відповідно встановлені тарифи і розмір оплати наданих послуг. Не конкретизував структуру боргу (чи за комунальні послуги, чи за електроенергію). Не зробив висновків щодо розгляду заяви ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ГУ ДСНС України в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважали необхідним скаргу відхилити. Рішення залишити без змін. Посилалися на те, що позов є необґрунтованим. Позивач не довів статусу житлового приміщення - гуртожиток чи службове приміщення. Не надав доказів про затверджені у встановленому порядку тарифи з оплати житлово-комунальних послуг залежно від статусу житлового приміщення. Позивачем не враховані сплачені щомісячні платежі.

Представник відповідачів у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ГУ ДСНС України в Одеській області, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим та недоведеним (Т. 1, а. с. 112 - 113).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин щодо порядку оплати комунальних послуг. Висновки суду про відмову в задоволенні позову є законними та обґрунтованими. Суд надав правильну оцінку наявним у справі доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, зробив вірні висновки, які відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства України (ст. ст. 3, 13, 20, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у житловому приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 7).

У посвідченні № 52 від 25.10.1983 р. на право зайняття службової житлової площі мова йде про службове приміщення, площа якого становить - 26 кв. м. (Т. 1, а. с. 154). Згідно розрахункових книжок про оплату комунальних послуг (Т. 1, а. с. 155, 167, 171, 176) загальна площа спірного житлового приміщення - 30,4 кв. м.. Чому існує різниця в загальній площі, яка дійсна площа житлового приміщення позивач суду не довів.

Звертаючись з позовом ГУ ДСНС України в Одеській області спочатку вказало, що відповідачі займають приміщення у гуртожитку (Т. 1, а. с. 2, 2-й абзац знизу), а потім - службове приміщення (Т. 1, а. с. 58 - 59). У відомостях про нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги та енергоносії (Т. 1, а. с. 11 - 12) вказано «…для мешканців гуртожитку/службових приміщень...». Належних та допустимих доказів про статус спірного житлового приміщення, а відповідно до цього про встановлені відповідним органом місцевого самоврядування або підприємством тарифи з оплати комунальних послуг матеріали справи не містять.

Наявні у справі Акт прийому в експлуатацію закінченої будівництвом будівлі пожарного депо, рішення виконкому Іллічівської міської ради від 27.02.2003 р., Свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомості від 04.03.2003 р. (Т. 1, а. с. 60 - 65) не дають можливості зробити однозначний висновок про статус житлового приміщення.

У розрахунку заборгованості (Т. 1, а. с. 9 - 10) вказані такі послуги - тепло, холодна вода, електроенергія, квартплата. Вказані тарифи. Але матеріали справи не містять доказів яким органом або підприємством, у якому розмірі встановлювалися ці тарифи, для житлового приміщення у гуртожитку чи для службового приміщення.

Виконуючи вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, апеляційний суд запропонував позивачу надати докази на підтвердження обставин, на які звернув увагу касаційний суд.

До наданих позивачем письмових пояснень не надано доказів щодо встановлення статусу спірного житлового приміщення, встановлення тарифів за комунальні послуги. Разом з тим, у них вказується, що житлове приміщення, яке займають відповідачі «… має статус службового приміщення. У 2014 р. розроблялися документи щодо надання статусу гуртожитку, … але у зв'язку з відсутністю коштів так і не було введено в експлуатацію…. Загальна площа складає -30,4 кв. м…. неможливо правильно розділити та надати дані щодо розмежування суми боргу за воду, квартплату, тепло і окремо розрахувати за електроенергію. У квитанціях зазначається загальна сума, яку сплачує відповідач ОСОБА_4 за спожиті комунальні послуги, але в квитанції не вказано яка сума (з загальної) підлягає оплаті за воду, квартплату, тепло в електроенергію…» (Т. 2, а. с. 87 - 92).

Судом правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин щодо оплати комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання гарячої та холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. ст. 20, 21 Закону споживач має право на вчасне одержання та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а обов'язком - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно із типовим договором.

Статтею 32 Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 «Про забезпечення підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (далі - Порядок), з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитках) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Тарифи на послуги розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Встановлено, що позивач у суді першої інстанції не довів статус приміщення, в якому проживають відповідачі. Не надав доказів затвердження тарифів з комунальних послуг органами місцевого самоврядування або підприємства, а відповідно не довів розмір заборгованості по кожному виду комунальних послуг та загальну їх вартість. Не надав позивач також доказів щодо встановленого порядку обліку та оплати спожитої відповідачами електроенергії.

В апеляційному суді вказані недоліки, на які звернув уваги касаційний суд, усунути не вдалося.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо необґрунтованості позову не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Доводи апелянта про те, що ним не було пропущено строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з його недоведеністю (ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ГУ ДСНС України в Одеській області, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

В. Д. Коротков