№ 2-677/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02. 03. 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі : Яковенко Н. К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Солом'янський районний відділ ДМС України в м. Києві - про примусове виселення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: Солом'янський районний відділ ДМС України в м. Києві - про примусове виселення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивачі при зверненні до суду мотивували свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 - власник особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - співвласники нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 1984 році отримали квартиру АДРЕСА_1, у якій зареєстровані 27.03.1984 року.

Від шлюбу народилися дві дочки - ОСОБА_3 та ОСОБА_5

25 вересня 1993 року позивач 3 - ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем - ОСОБА_6

На прохання відповідача ОСОБА_6, позивачі надали згоду на його реєстрацію в квартирі, де відповідач зареєструвався 31.01.1995 року.

У процесі приватизації житлової площі, як зареєстрована особа, відповідач ОСОБА_6 в квартирі набув права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

У 2009 році відповідач добровільно подарував 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 своїй дитині від шлюбу з позивачем 3 - ОСОБА_3 - ОСОБА_4, чим відповідач припинив своє право власності на свою частку в квартирі.

Судовим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - розірвано.

Солом'янським районним відділом Державної міграційної служби України в м. Києві ОСОБА_6 15 квітня 2015 року знято з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, однак добровільно виселятися з квартири відповідач ОСОБА_6 не бажає, хоча письмово повідомлявся про необхідність виселення.

В зв'язку із зазначеним позивачі просили суд виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Позивачі в судове засідання не з'явились, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відповідач у 2009 році подарував своїй доньці ОСОБА_4 належу відповідачу 1/6 частину квартири. Представник відповідача зазначав, що відповідач постійно проживає в спірному житловому приміщенні та утримує житлову площу квартири, а також відповідач зберігає на спірній житловій площі свої гроші та речі, проти чого, як стверджує відповідач, не заперечує донька. Відповідач зазначав, що після розлучення позивач ОСОБА_3 постійно вживає заходи щодо виселення відповідача із спірної квартири. На даний час позивачі виписали відповідача із спірної житлової площі та змінили замки від вхідних дверей, в зв'язку з чим з 02. 07. 2015 року відповідач не може потрапити до приміщення та користуватись своїми особистими речами, а тому відповідач вимушений винаймати житло. Представник відповідача посилаючись на те, що дії позивачів спричиняють відповідачу моральну та матеріальну шкоди, вважає позов безпідставним, в зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Третя особа: Солом'янський районний відділ ДМС України в м. Києві в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини неявки в судове засідання представника третьої особи суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань не подавали.

Заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 - власник особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 - співвласники нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 1984 році отримали квартиру АДРЕСА_1, у якій зареєстровані 27.03.1984 року.

Від шлюбу народилися дві дочки - ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Вбачається, що 25 вересня 1993 року позивач 3 - ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем - ОСОБА_6

На прохання відповідача ОСОБА_6, позивачі надали згоду на його реєстрацію в квартирі, де відповідач зареєструвався 31.01.1995 року.

Встановлено, що в процесі приватизації житлової площі, як зареєстрована особа, відповідач ОСОБА_6 в квартирі набув права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що в 2009 році відповідач ОСОБА_6 добровільно подарував 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 своїй дитині від шлюбу з позивачем 3 - ОСОБА_3 - ОСОБА_4, чим відповідач припинив своє право власності на свою частку в квартирі.

Судовим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - розірвано.

Солом'янським районним відділом Державної міграційної служби України в м. Києві ОСОБА_6 15 квітня 2015 року знято з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, однак добровільно виселятися з квартири відповідач ОСОБА_6 не бажає, в зв'язку з чим позивачі просили суд про задоволення позову.

Відповідач проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що він постійно проживає в спірному житловому приміщенні та утримує житлову площу квартири, а також зберігає на спірній житловій площі свої гроші та речі, проти чого, нібито, не заперечує донька. Також відповідач в своїх запереченнях посилався на те, що після розлучення позивач ОСОБА_3 постійно вживає заходи щодо виселення відповідача із спірної квартири. На даний час позивачі виписали відповідача із спірної житлової площі та змінили замки від вхідних дверей, в зв'язку з чим з 02. 07. 2015 року відповідач не може потрапити до приміщення та користуватись своїми особистими речами, а тому відповідач вимушений винаймати житло. В зв'язку із зазначеним відповідач вважаючи позовні вимоги безпідставними, просив суд про відмову в задоволенні позову.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 317 ЦК України встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Вбачається, що відповідач ОСОБА_6 порушує право власності позивачів, своїми протиправними діями обмежує у його здійсненні.

Ст. 321 ЦК України встановлює непорушність права власності.

Частиною 1 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 391 ЦК України встановлює захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, що полягає у праві власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що відповідач добровільно звільнити незаконно займану ним житлову площу - квартиру АДРЕСА_1 відмовляється, чим створює позивачам перешкоди у користуванні та розпоряджанні їх нерухомим майном.

Також судом встановлено, що у Відповідача ОСОБА_6 в наявності є житлова площа, придатна для проживання, по АДРЕСА_2, яка належить відповідачу на праві сумісної власності, згідно Договору купівлі-продажу жилого будинку серії ВЕО № 911156 від 13 червня 2007 року.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачами були доведені обставини на які позивачі посилались при зверненні до суду з даним позовом, а тому вимоги позивачів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням задоволення позову, згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму витрат по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: