Справа № 127/5530/16-ц
Провадження № 2/127/2821/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Ан О.В.,

при секретарі Бородіч О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_8 ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позов мотивовано тим, що позивачі, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_7, в якій мають власні кімнати згідно свідоцтва про право власності на житло, у власності іншого житла не мають, відповідачі є сусідами по квартирі. В період 2014 - 2015 років відповідачі по справі, які теж мають окрему кімнату у цій же квартирі, не попередивши позивачів заздалегідь неправомірно виселили позивачів з квартири, в період їх відсутності дома, встановивши нові вхідні двері до спільної квартири та замінили вхідні замки. Ключі від вхідних дверей позивачам не надали та добровільно відмовляються надати, таким чином, створюючи перешкоди в користуванні особистим нерухомим майном, а саме кімнатами в квартирі АДРЕСА_1. З цього приводу позивачі неодноразово звертались до правоохоронних органів. З відповідачами проводились відповідні бесіди, які не дали позитивних результатів. Крім того, незаконними діями відповідачів, позивачам нанесено моральний та матеріальний збиток, пов'язаний з психологічними стражданнями щодо неможливості користування та контролю за нерухомим майном та особистим майном, яке знаходиться в кімнаті та неможливості контролю і сплати обов'язкових (в тому числі і комунальних) платежів, який позивачі оцінюють в 50 000 грн. з яких 30000,00 грн., матеріального збитку, 20000,00 грн. марального збитку.

04.10.2016 року позивач ОСОБА_1 подав до суду зміни та доповнення до позовної заяви про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якої просив суд зобов'язати відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_8 та передати ключі від квартири. Стягнути з відповідачів моральний та матеріальний збиток в сумі 100000, 00 грн. в тому числі 50000,00 грн. матеріального збитку та 50 000,00 грн. морального збитку. 17.11.2016 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщення та місцями загального користування, а також стягнути понесену шкоду в сумі 100000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. ОСОБА_1 зокрема вказав, що є власником кімнати в квартирі, про те не може користуватися кімнатою через відсутність одного з ключів від вхідних дверей квартири і в зв"язку з тим, що відповідачі зачиняють на ключ місця загального користування зокрема туалет і не надають можливості користуватися ним.

Позивач ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник в судовому засіданні заперечили, щодо задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в задоволення позову в повному обсязі. Відповідачі вказали, що не перешкоджають позивачам в користуванні житлом. Позивачі мають можливість користуватися належним їм майном. Через аварійний стан та для поліпшення умов прожи ваннявони самостійно зробили ремонт ванної кімнати та таулету, привели їх у належний стан, зокрема поставили двері з замками ( така конструкція дверей). Позовні вимоги вважають наклепом, зазачили, що позивачі мають інші житлові приміщення, якими безперешкодно користуються, а тому вважають, що потреби в користуванні кімнатами в цій комунальній квартирі у позивачів відсутні.

Відповідач ОСОБА_7 до суду не з"являвся , причин неявки не повідомляв, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання.

Судом досліджено докази:

- свідоцтво про право власності на житло від 23.03.2006 року (на а.с. 4), відповідно до якого виконком Вінницької міської ради посвідчує, що квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 належить на праві власності ОСОБА_6 23/100 частини квартири № 1;

- копія паспорта ОСОБА_6 (на а.с. 5), відповідно до якого ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10

- лист відповідь Вінницького відділу поліції Головного управління юстиції у Вінницькій області від 24.02.2016 року (на а.с. 7), відповідно до якого з приводу обмеження доступу в користуванні часткою квартирного приміщення по АДРЕСА_11 Під час перевірки було зафіксовано факт обмеження доступу з боку гр.. ОСОБА_3 в користуванні часткою квартирного приміщення по АДРЕСА_12

- лист відповідь 2-го відділу міліції Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області № С-26 від. 19.04.2013 року (на а.с. 8), відповідно до якого, з приводу скарги на сусідку по квартирі ОСОБА_10, яка перешкоджає доступу до кімнати, яка розташована в квартирі АДРЕСА_2. Із громадянкою ОСОБА_3 проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість антигромадської поведінки відносно ОСОБА_6 та винесено протокол офіційного застереження;

- лист-відповідь Вінницького міського управління МВС України у Вінницькій області № 1/Д-38 від 24.12.2010 року (на а.с. 9), з якого вбачається, що при спілкуванні з ОСОБА_3 було встановлено, що вона дійсно проживає в одній із кімнат квартири АДРЕСА_3 разом із своїм чоловіком. ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у користуванні спільним приміщенням перешкод не чинить, а також категорично заперечує, що чинить тиск в будь якій формі;

- довідка № 1085 від 17.01.2016 року, видана МКП «ЖЕК № 7» (на а.с. 11), відповідно до якої ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_13, є власником особового рахунку та зареєстрована у вказаній квартирі з 06.03.1996 року;

- копія паспорта ОСОБА_1 (на а.с. 12), відповідно до якого ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_14

- свідоцтво про право власності на житло від 23.03.2006 року (на а.с. 13), відповідно до якого виконком Вінницької міської ради посвідчує, що квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_15 належить на праві власності ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_11, 39/100 частини квартири № 1;

- свідоцтво про право на спадщину за законом (на а.с. 13), відповідно до якого, ОСОБА_1 успадкував майно, яке складається з 39/200 частки квартири під АДРЕСА_16

- лист відповідь Ленінського районного відділу МВС України у Вінницькій області № Д-9 від 05.04.2012 року (на а.с. 14), відповідно до якого з приводу непорозуміння відносно квартири з гр. ОСОБА_3, було проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення протиправних дій гр.. ОСОБА_3 винесено протокол офіційного застереження про неприпустимість антигромадської поведінки;

- акт складений мешканцями, та засвідчений підписом сусідів, що проживають за адресою: АДРЕСА_17 (на а.с. 43), відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_6, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_18, не проживають та не користуються житловим приміщенням більше 10-ти років;

- довідка видана ВК Лісоволисіївської сільської ради, Калинівського району, Вінницької області, № 241 від 14.04.2016 року (на а.с. 44), відповідно до якої ОСОБА_6 є власником житлового будинку по АДРЕСА_19 За вказаною адресою вона не прописана, проте проживає з 1996 року по даний час;

- заява ОСОБА_6 про припинення нарахування за газ, оскільки заявник за адресою: АДРЕСА_20

- постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 04.04.2012 року, та 11.07.2012 року (на а.с. 47);

- листи відповідь Ленінського РВ Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області (на а.с. 64), відповідно до яких, при спілкуванні з гр. ОСОБА_3 було встановлено, що вона дійсно проживає в одній з кімнат квартири АДРЕСА_3 разом із своїм чоловіком. Одночасно перевіркою було дійсно встановлено факт тимчасового обмеження доступу до кухні яка перебуває у спільному користуванні. Також гр.. ОСОБА_3 пояснила, що дійсно періодично закриває на ключ кухню коли її не має в квартирі, оскільки боїться, що можуть зникнути її особисті речі. Також доповнила, що коли вона перебуває в квартирі перешкод у користуванні квартирою не здійснює, двері до кухні не закриті;

- лист - відповідь Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області № Д-590 від 14.07.2015 року на заяву від 19.06.2015 року (на а.с. 67), в ході розгляду заяви було встановлено факт, що ОСОБА_1 дійсно обмежує в доступі до квартирного приміщення за адресою: АДРЕСА_21 гр. ОСОБА_3 шляхом замикання вхідних дверей на окремий замок;

Суд критично відноситься до акта складеного мешканцями, та засвідчений підписом сусідів, що проживають за адресою: АДРЕСА_17 (на а.с. 43), відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_6, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_18, не проживають та не користуються житловим приміщенням більше 10-ти років, оскільки вказані акти складені без зазначення дати та завсідчення належності підпису осіб, що його склали.

Інші докази суд вважає належними та допустимими та приймає їх. Під час розгляду справи в суді судом було встановлено наступні факти та правовідносини.

Судом встановлено, що в квартира АДРЕСА_4 ОСОБА_6 належить 23/100 частини квартири ( свідоцтво про право власності на а.с. 4) ; ОСОБА_1 належить39/100 частин квартири( свідоцтво про право власності на а.с. 13) Суд критично відноситься до посилань відповідачів про відсутність перешкод з їх боку в користуванні належним позивачам майном, оскільки це спростовується матеріалами справи. Так під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі, чинять ОСОБА_6 та ОСОБА_1, перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, оскільки змінили замки на вхідних дверях та не допускають позивачів до квартири, у зв'язку з чим ОСОБА_6 та ОСОБА_1, позбавлені можливості у повному обсязі реалізувати своє право власності на частку квартири, так як позбавлені можливості користуватися нею.

Так, згідно листа відповіді Ленінського РВ Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області (на а.с. 64), при спілкуванні з гр. ОСОБА_3 було встановлено, що вона дійсно проживає в одній з кімнат квартири АДРЕСА_3 разом із своїм чоловіком. Одночасно перевіркою було дійсно встановлено факт тимчасового обмеження доступу до кухні яка перебуває у спільному користуванні. Також гр.. ОСОБА_3 пояснила, що дійсно періодично закриває на ключ кухню коли її не має в квартирі, оскільки боїться, що можуть зникнути її особисті речі. Також доповнила, що коли вона перебуває в квартирі перешкод у користуванні квартирою не здійснює, двері до кухні не закриті.

Згідно листа - відповіді Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області № Д-590 від 14.07.2015 року на заяву від 19.06.2015 року (на а.с. 67), було встановлено факт, що ОСОБА_1 дійсно обмежує в доступі до квартирного приміщення за адресою: АДРЕСА_21 гр. ОСОБА_3 шляхом замикання вхідних дверей на окремий замок.

Враховуючи факт звернення позивачів до правоохоронних органів, суд приходить до висновку про наявність перешкод позивачам у користуванні належними їм кімнатами, у квартирі АДРЕСА_22

Суд критично відноситьсмся до посилань відповідачів що до наявності у позивачів іншого майна та постійного місця проживання. Так, відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 2, 4 ст. 41 Конституції України, передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 1,9 ЖК УРСР, кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року).

Згідно ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 33 Постанови від 07.02.2014р.№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Оскільки судом встановлено, що позивачі є власниками кімнат в квартирі АДРЕСА_5, та мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою квартири, проте їм чиняться перешкоди в користуванні власністю (житловим приміщенням), а тому їх право має бути захищено судом шляхом вселення у вищевказану квартиру, частка якої належить їм на праві власності.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 50000,00 грн. та на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 100000,00 грн. суд вважає за можливе в задоволенні вимог відмовити чрез недоведеність.

Так, відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, в якій йдеться про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Шкода - це пошкодження чи знищення майна, майнових чи немайнових (особистих) благ, що охороняються законом. Майновою вважається шкода, яка має певну економічну цінність і виражається у грошах.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивачами не доведено та не надано суду жодних доказів, щодо заподіяння їм майнової шкоди.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., та на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. то у відповідності до вимог ст.1167 ЦК України суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Суд приймає до уваги доводи позивачів про те, що протиправними діями відповідачів у зв'язку із недопущенням до квартири, їм завдано моральних та фізичних страждань.

Безумовно позивачам завдано моральні страждання, які полягали в тому, що їх було обмежено у праві користування жилим приміщенням, але визначаючи загальний розмір моральної шкоди, позивачі не надали суду доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди, завданої їм відповідачами, яка б відповідала загальній сумі розміру моральної шкоди, викладеній у позовних вимогах.

Однак, суд, з врахуванням обставин по справі та, керуючись принципами розумності та справедливості, оцінює нанесену позивачам, моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. кожному з них, а відтак позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 1, 9, 150, 155 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 15, 16, 22, 23, 319, 321, 356, 358, 361, 386, 391, 1166 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні 23 /100 часток квартири АДРЕСА_6 та передати ключі від вхідних дверей квартири.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_6 10000 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні 39/100 частин квартири АДРЕСА_6, передати ключі від квартири.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 10000 гр-н. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в рівних частинах 1102 гр-ні 40 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах 1102 гр-ні 40 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному суді Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з моменту винесення, поданням апеляційної скарги.

Головуючий суддя О.В.АН