пр.№ 2/464/466/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про виселення мешканців з житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду із позовом, яким просить виселити відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із займаної ними квартири АДРЕСА_1; закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя щодо спірного майна; стягнути солідарно з відповідачів понесні судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. В обгронтування позову покликається на те, що 24.06.2014р. Сихівським районним судом м.Львова ухвалено рішення у цивільній справі № 464/11462/13-ц за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі. Відповідно до даного рішення суду, позивач для задоволення своїх вимог, що виникли у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору № KF34309 від 07.02.2005р., надано право стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 705 538,44 грн., а також витрати з оплати судового збору в розмірі 3441,00 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу. В порядку ч.3 ст.190 ЖК України, 02.10.2014р. відповідачам вручені вимоги за вих. № 10-3/21372 від 29.09.2014р., за вих. № 10-3/21374 від 29.09.2014р., за вих. № 10-3/21375 від 29.09.2014р., за вих. № 10-3/21376 від 29.09.2014р., якими банк вимагав відповідачів звільнити зазначене житлове приміщення за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, 9/80 протягом 30-ти днів з моменту отримання вимоги, проте відповідачі житлове приміщення не звільнили, реєстрації мешканців квартири не припинили, а вимоги залишили без розгляду. Враховуючи звернення стягнення на предмет іпотеки, а також те, що наявність мешканців житлового приміщення значно ускладнює продаж зазначеної квартири, що призводить до порушення прав ПАТ «ВіЕс Банк» на задоволення своїх грошових вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, просить вирішити питання про виселення мешканців житлового приміщення в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, проте в матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5, за змістом яких відповідачі не визнають даний позов, оскільки чинним законодавством заборонено звернення стягнення на нерухоме майно громадян України, надане як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті, а саме 07 червня 2014р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. № 1304-VII. Вказує, що станом на 10 липня 2014р., а саме - на день набрання законної сили заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова (справа №464/11462/13-ц) про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3, у даній справі, набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який встановлює заборону відчуження спірного майна без згоди власника і були підстави та умови для його застосування. Аналогічну правову позицію висловлено в Ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року, 26 листопада 2014 року та 27 листопада 2014 року. Таким чином, оскільки у спірній квартирі, площа якої не перевищує 140 кв.м., постійно проживає відповідач ОСОБА_2 спільно з іншими відповідачами, іншого майна у власності відповідачів немає, вважаю, що вимога банку про виселення мешканців житлового приміщення не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування в судовому засіданні проти позову також заперечила, вважає, що на даний час, за відсутності у неповнолітніх дітей сімї ОСОБА_2 іншого місця для проживання, виселення сімї з спірного житлового приміщення неможливе.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про залишення даного позову без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (підстава договір купівлі-продажу, р.№2281 від 30.04.2002р. посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_6В.), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30714743 від 09.12.2014р.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки (форма №2), виданої ЛКП «Старий Сихів» за № 2436 від 08.12.2014р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та постійно проживають відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітній син - ОСОБА_7, 02.12.2005р.; квартира приватизована, складається з 1 кімнат заг.площею 51,00 кв.м. та житловою площею 29.6 кв.м.; біля будинку земельної ділянки не має.

Також встановлено, що 07.02.2005 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є «Фольксбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KF-34309 згідно у мовами якого надав ОСОБА_1 кредит на суму 156000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 05.02.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF-34309, від 07.02.2005 року, між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_2, 10.02.2005 року, було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець, ОСОБА_2, передала банку в іпотеку квартиру №80 житлового будинку №9 по вул. Сихівській в м.Львові, яка складається з двох кімнат житловою площею 26.6 кв.м, кухні, загальна площа квартири 51.0 кв.м. У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1, як позичальником, своїх кредитних зобовязань, ПАТ «ВіЕс Банк», будучи правонаступником ПАТ «Фольксбанк», звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_8, як іпотекодавця - майнового поручителя, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2014р. задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки; вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF-34309 від 07.02.2005р. в сумі 705538,44 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_4, шляхом визначеним ст.38 Закону України «Про іпотеку», п.п.117, 19 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 22.12.2014р. в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2015р. частково задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9; заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково; вирішено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF-34309 від 07.02.2005 року в сумі 705538,44 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Електрон Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», 10.02.2005 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_4, належну на праві власності ОСОБА_2, застосувавши процедуру продажу квартири шляхом надання права іпотекодержателю на її продаж з початковою ціною для подальшої реалізації, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на день її продажу. Рішення суду не підлягає до виконання протягом дії Закону України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Окремим додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.06.2015р. задоволено заяву ПАТ «ВіЕс Банк» про ухвалення додаткового рішення; ухвалено додаткове рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - 3441 грн. 00 коп. судового збору за подачу позову.

Позивач ПАТ «ВіЕс Банк», з метою звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку виконання рішення апеляційної інстанції та з метою захисту прав товариства на задоволення своїх грошових вимог за рахунок такого звернення, настоює на вирішенні питання про виселення мешканців житлового приміщення в даний час.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Водночас, згідно постанови судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.09.2014 року зазначено, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Квартира АДРЕСА_1 є місцем постійного проживання відповідачів, загальна площа її складає 51.00 кв. метри, даних про надання відповідачам іншого нерухомого житлового приміщення позивач не представив.

Слід зазначити, що на правовідносини між сторонами з приводу виселення з спірної квартири, повністю поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а відтак, в період дії зазначеного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, суд визначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з квартири без надання іншого житла.

Таким чином, станом на день прийняття даного рішення, позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» про виселення відповідачів, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі ст.ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.9, 109 ЖК Української РСР, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та керуючись ст.ст.1, 4, 10, 11, 17, 57, 59-61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про виселення мешканців з житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: