Справа № 357/3822/16-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/4418/16 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 38 18.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в листопаді 2009 року померла його рідна сестра ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована АДРЕСА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно, до якого увійшла вказана квартира та грошові кошти на рахунках в Ощадбанку.

ОСОБА_3 проживала одиноко, близьких родичів, окрім позивача, у неї не було. Проте останні роки у нього з сестрою склались напружені стосунки, вони фактично не спілкувалися. Про смерть сестри та наявність спадкового майна позивач довідався лише в червні 2015 року, після чого з метою оформлення своїх спадкових прав 01.07.2015 року уклав договір про надання юридичних послуг з ОСОБА_4, який звернувся 30.07.2015 року щодо оформлення спадкових прав позивача до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. Нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_3 в зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Представником позивача було підготовлено позовну заяву для подачі до суду, однак цю заяву не було подано.

Позивач уклав інший договір з адвокатом Шевченком М.В., але останнім позовну заяву до суду також не було подано.

Вказані обставини позивач вважає поважними та такими, що перешкодили йому прийняти спадщину в шестимісячний строк, а тому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_3 тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що в листопаді 2009 року померла ОСОБА_3, яка була зареєстрована та проживала з 29 травня 1979 року по день смерті на АДРЕСА_1. На день смерті була зареєстрована одна, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть, яке видано повторно 18.06.2015 року (а.с.8) та копією довідки комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7 від 16 травня 2015 року (а.с.15).

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить квартира АДРЕСА_2, яка належала на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25 грудня 2000 року (а.с.16) та грошові кошти на рахунку № НОМЕР_1 у Білоцерківській філії № 211/072 Ощадбанку (а.с.18).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - рідні брат та сестра, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, та копією свідоцтва про шлюб 27 липня 1963 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.9-10).

На час смерті ОСОБА_3 була одинокою, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її син ОСОБА_6 (а.с.11). Відомості про наявність у ОСОБА_3 інших близьких родичів, крім позивача, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіту ОСОБА_3 не залишала, після її смерті спадкова справа не відкривалася, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру /заповіти /спадкові договори/ і /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ від 12 квітня 2016 року за № 43555801 та № 43555793 (а.с. 45-46).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини 30 липня 2015 року (а.с. 19), проте йому було відмовлено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. в оформленні спадкових прав за законом на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, померлої у листопаді 2009 року, та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не прийняв спадщину в установлений законом строк. (а.с. 20).

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений шестимісячний строк. Як на причину поважності пропуску цього строку в позовній заяві посилався на те, що дізнався про смерть сестри тільки в червні 2015 року, оскільки вони з сестрою не спілкувалися, проживали в різних населених пунктах.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Окрім того, той факт, що позивач є єдиним спадкоємцем, а тому має повне право на спадщину після смерті сестри, не може прийматися судом до уваги, оскільки позивач не набуває прав на спадкове майно автоматично як єдиний спадкоємець. Він повинен прийняти спадщину у встановлений законом строк. Оскільки позивач не подавав заяву про прийняття спадщини, тому, згідно норм діючого законодавства, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що необізнаність позивача про смерть своєї сестри, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини через перебування на лікуванні не можуть бути враховані судом, оскільки наявні в матеріалах справи докази не доводять факту перебування позивача на тривалому стаціонарному лікуванні, яке було б перешкодою для такого звернення.

Участь сина позивача ОСОБА_11 у проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей у 2014 - 2015 роках також не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно і всебічно з'ясовано обставини справи, на які посилаються сторони та винесено законне і обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді